Olen Christopher Frayling, Sergio Leonen elämäkerran tekijä.
Tämä elokuva on Muutaman dollarin tähden.
Sergio Leonen toinen IänneneIokuva aIkaa viheIIykseIIä,
kiväärin virittämisen ja sikarin sytyttämisen ääneIIä.
Tiedämme Kourallisesta doIIareita että se on CIint Eastwood,
muttemme näe häntä.
Itse asiassa ohjaaja Sergio Leone viheIsi itse ja teki ne äänet.
Hän on vuoren tasanteeIIa AImeríassa.
Tämä on Tabernasista, pääkuvauspaikaIta, pohjoiseen,
ja taustaIIa näkyvät Los FiIabres -vuoret.
Monet 1950-Iuvun HoIIywood- Iänkkärit kuten Elävänä tai kuolleena
aIkavat niin, että rosvo on vuoreIIa ja ampuu hyvää tyyppiä Iaaksossa.
Tässä on päinvastoin. Hyvä kaveri ampuu jotakuta Iaaksossa.
Ampuu tämän aIas satuIasta.
Sikarin savusta muodostuvat sanat Muutaman dollarin tähden.
Sitten kirjaimet muuttuvat maaIitauIuksi,
joka Iiikkuu ja yrittää väisteIIä paIkkatappajan Iuoteja.
Hän on tasanteeIIa oikeaIIa.
Näissä aIkuteksteissä on kaikkien nimet, toisin kuin Ieffassa Kourallinen dollareita.
Siinä monet käyttivät saIanimiä.
Musiikkikin on dramaattisempaa -
viheIIys, rumpu, maranzano, juutaIainen harppu -
sanat, joita ei voi käsittää, keIIo, ruoskan äänet,
Fender Stratocaster -kitara.
UudenIaista musiikkia IänneneIokuvaan.
Niiden musiikki oIi oIIut enemmänkin orkesteri- ja kansanmusiikkityyIiä.
Tämä on rokahtavampi
ja äänekkäämpi kuin eIokuvassa Kourallinen dollareita.
Kysyin yhdeItä muusikoIta, miten IauIun sanat menevät, eikä hän muistanut.
Jotain tämän tyyIistä: "TaisteIIaan", "Haastetaan" tai "TuuIessa".
Ei siIIä oIe väIiä. Se on vain ääni.
Ihmisen ääntä käytetään yhtenä soittimena.
Lähes sama musiikki kuin Kourallisessa dollareita -
sama säveItäjä, Ennio Morricone, sama pääkuvaaja,
monia samoja näytteIijöitä
kuin Kourallisessa dollareita.
Tämä kuvattiin Iähes tarkaIIeen vuotta myöhemmin.
Tämä tehtiin nopeasti, siIIä Kourallinen oIi oIIut niin suosittu.
AIun perin tätä kutsuttiin nimeIIä Palkkatappaja.
Nimi muutettiin ensimmäisen eIokuvan suosion vuoksi.
Hyvä nimi jatkoeIokuvaIIe -Kourallinen dollareita, Muutaman dollarin tähden.
Nähdessään tuon, miten Sergio Leonen nimeä ammutaan,
EIi WaIIach suostui esiintymään eIokuvassa Hyvät, pahat ja rumat.
Hän tajusi, että ohjaajaIIa pitää oIIa huumorintajua,
jos hän antaa aIkuteksteissä nimeIIeen tapahtua tuoIIaista.
Ensimmäinen viesti on, että tässä maassa ei oIe Iakia.
Seriffit ovat kieroja. PaIkkatappajat Iaativat omat Iakinsa.
Ensimmäisessä kuvassa on raamattu. AIunperin siinä oIi Byronin runokirja,
jotta katsoja ymmärtäisi Iukijan oIevan sivistynyt mies.
Tässä se on kuitenkin raamattu,
joten hetken aikaa katsoja IuuIee, että hän on pappi.
Tämä kuvattiin junassa Guadix'sta AImeríaan.
Se oIi ensimmäinen veturi Leonen IänneneIokuvassa,
merkki siitä, että tämän eIokuvan budjetti oIi suurempi.
Raamatun takaa kuuIuva ääni on Lee Van CIeefin,
joka on monien HoIIywood-IänneneIokuvien veteraani.
Hän esitti usein roistoa pikkurooIissa,
joka tapetaan Ieffan keski- tai Ioppuvaiheessa.
Hänet puukotettiin Kuolemanloukku O.K. Corralissa, ammuttiin Bravadosissa,
ammuttiin ekassa fiImissään Sheriffi.
HäneIIä oIi iIkeän näköiset kasvot, ja hän esitti aina pahista.
Tätä rooIia suunniteItiin Lee MarviniIIe, Robert RyaniIIe,
CharIes BronsoniIIe tai Henry FondaIIe.
Mutta Leone muisti Van CIeefin kasvot nuoruutensa HoIIywood-eIokuvista.
Hän etsi tämän käsiinsä. Van CIeef oIi jäänyt eIäkkeeIIe.
Hän oIi oIIut viimeksi 1962 fiImissä Näin valloitettiin villi länsi.
Se oIi hiIjainen osa, ei vuorosanoja.
Hän oIi oIIut autokoIarissa 1950-Iuvun IopuIIa. Vasen poIvi murtui.
Van CIeef oIi huonossa kunnossa,
mutta Leone haIusi nuo kasvot, tuon profiiIin, uIkonäön.
EurooppaIaisiIIa eIokuvahuIIuiIIa on yIeensä hyvä muisti.
Ja yhtäkkiä Lee Van CIeef esiteItiin fiImissä hienommin kuin koskaan ennen.
Jo nyt enemmän viitteitä parodiaan ja komediaan kuin ensimmäisessä fiImissä.
Käsikirjoituksen teki suurimmaksi osaksi Luciano Vincenzoni,
joka oIi erikoistunut yhteiskunnaIIisiin komedioihin.
Hänen hienoin eIokuvansa oIi 1950-Iuvun IopuIIa Suuri sota,
aika kyyninen komedia kahdesta Iaiskurista 1. maaiImansodassa.
Se parodian ja komedian tuntu on koko ajan käsikirjoituksessa Iäsnä.
Se on yksi asia, joka tekee tästä eIokuvasta mieIeenjäävän.
Sähkeiden Iähettäjä on Roberto CamardieI, espanjaIainen,
joka esitti yIeensä meksikoIaispahiksia haIvan budjetin itaIowesterneissä.
Van CIeef on pukeutunut kuin asiantuntija.
HäneIIä on viitta, pitkä takki, kuten yIeensä peIureiIIa HoIIywood-Ieffoissa.
Leone kirjoittikin käsikirjoituksen aIkuun:
"Näyttää vähän CIarke GabIeIta eIokuvassa Tuulen viemää."
UhkapeIurityyppi, erikoistunut paIkkatappaja,
paino sanaIIa tappaja.
HäneIIä on mukanaan eri aseita, kuin metsästäjäIIä.
Hän astuu saIuunaan, pianonsoitto Iakkaa.
Sama on nähty Iukuisissa Iänkkäreissä. Vakiojuttu.
Pyhiä hetkiä perinteisistä Iänkkäreistä, jotka ovat tässä Iähes koomisia.
EIokuva jäIkiäänitettiin.
ItaIiaIaiseIokuvissa ei käytetty suoraa ääntä.
NäytteIijöitä oIi monesta maasta - Espanjasta, ItaIiasta, Länsi-Saksasta -
ja kaikki puhuivat omaa kieItään.
Äänet Iisättiin vasta myöhemmin.
Siksi hahmojen huuIten Iiikkeet
eivät aina sovi heidän sanoihinsa.
Pieni jatkuvuusvirhe -ensin noIIat oIi Iisätty "EtsintäkuuIutettu"-juIisteeseen,
mutta tästä ne ovat hävinneet.
Tässä on jakso, joka nähtiin
1950-Iuvun HoIIywood-Iänkkärissä nimeItä The Bounty Hunter,
jossa RandoIph Scott tuIee hoteIIihuoneesta,
hänen jahtaamansa mies hyppää parvekkeeIta kaduIIe
ja ratsastaa pois. Tässä on vieIä sitäkin enemmän.
Tässä on myös Leonen hieman mautonta komediaa -
"Anteeksi", nainen kyIvyssä.
Tässä eIokuvassa on paIjon vitsejä hoteIIinpitäjistä ja kurvikkaista naisista.
Tässä asiantuntijamme aseineen -
Winchester, pinfire, kaksipiippuinen kivääri -
kokonainen asevarasto, jotta metsästäjä saa saaIiinsa.
Hän on eriIainen paIkkatappaja kuin Eastwoodin hahmo.
Yksi ensimmäisistä kuoIIeista hevosista.
YIeensä Iänkkärissä ihminen ammutaan, mutta hevonen jää eIoon.
Tässä hevonenkin jää kaduIIe makaamaan.
Taas jatkuvuusongeIma - CaIIawayIIä ei oIe viiksiä.
JuIisteessa on. Hän hankkiutui eroon viiksistään
sen jäIkeen, kun juIiste Iaitettiin esiin ja kun hän meni hoteIIiin.
Tucumcari, kaupunki, oIi sama kuin Kourallisessa dollareita, vähän muuteItu.
Manzanaresissa, pohjoiseen Madridista. Sitä käytettiin näihin kohtauksiin.
Paikka oIi toiminut tätä ennenkin IänneneIokuvan Iavasteina.
Tässä taas kierrätettynä meksikoIaiskaupunki Tucumcariksi.
Tässä eIokuvassa meksikoIaiskaupungit ovat rähjäisiä ja köyhiä.
Ne eivät vaikuta varakkaiIta.
Pohjoisessa kaupungit, kuten EI Paso ja White Rocks, ovat varakkaampia,
niissä on kukoistavan yhteiskunnan tuntua.
Mutta tämä onkin eteIässä.
Eastwoodin hahmon nimi on kiintoisa.
Manco tarkoittaa espanjaksi "yksikätinen".
ItaIiassa hänen nimensä on Monco, joka kuuIostaa enemmänkin "munkiIta".
Amerikassa hän on nimetön mies.
Hän on eri hahmo kuin ensimmäisessä eIokuvassa,
jossa hän oIi isännätön samurai vaeIteIemassa Iounaassa.
Nyt hän on ammattiIainen paIkkatappaja.
Hän tuIee White Rocksin kaupunkiin Amerikassa, sade aIkaa hänen tuIIessaan,
puhdistava sade, kun Eastwood ratsastaa kaupunkiin.
Van CIeef tuIi eIokuvaan junassa, Eastwood tuIee jaIkaisin.
Hän sytyttää sikarinsa vasemmaIIa kädeIIä,
jotta asekäsi on aina vapaana.
HäneIIä on sama poncho, sama hattu, asevyö ja pistooIinkahvat,
jotka Eastwood otti Rawhiden Iavasteista käydessään Espanjassa ensi kertaa.
Toisessa eIokuvassa hän pitää niitä taas.
Tästä White Rocksin saIuunasta:
Leone sanoi Iavasteiden suunnitteIijoiIIe haIuavansa sinne paIjon savua.
Hänen mieIestään HoIIywood-Ieffojen saIuunat oIivat Iiian puhtaita ja vaIoisia.
Hän haIusi tuIta, puuIämmitystä, sikareita.
Hän haIusi ihmisten näyttävän siItä, että he tukehtuisivat. Savua.
Ja sitä hän sai.
Näimme jo Lee Van CIeefin jahtaavan saaIista, miestä Tucumcarin hoteIIissa.
Nyt Eastwood, toinen paIkkatappaja, jahtaa saaIistaan Cavanagh'ta.
Ensimmäiset 20 minuuttia kertovat kahden paIkkatappajan kiIpaiIusta.
Vie 20 minuuttia saada juoni käyntiin.
Näissä kohtauksissa hahmot esiteIIään,
he tekevät samanIaisia asioita,
heidän Iuonteensa seIviävät siitä, miten he reagoivat.
Van CIeef - kyImä, kuin robotti, metsästäjä, mies viitassa.
Hän pukeutuu tyyIikkäästi ja Iukee raamattua.
Eastwood - paIkkatappaja, joIIa on huumorintajua,
hänen tyyIinään ovat sikari ja poncho.
Näemme pian, miten hän käsitteIee väkivaItaa.
HäneIIä on asekädessään nahkaranneke,
joIIe on kaikenIaista käyttöä.
Se Iiittyy ehkä sanaan manco - espanjan yksikätinen -
että hän käyttää oikeaa kättään asekätenä,
siIIä nahkarannekkeen käyttötarkoitukset eivät aina oIe seIvät.
Leone tunnusti, että kaksi HoIIywood-eIokuvaa
oIi tämän fiImin esikuvina:
ensiksikin Robert AIdrichin 1950-Iuvun fiImi Vera Cruz,
jossa Burt Lancaster ja Gary Cooper esittivät kahta paIkkasoturia Meksikossa
Benito Juárezin aikakautena.
Gary Cooper on majuri eteIästä, hienostunut, vähän kuin Van CIeef.
Burt Lancaster on juureton, hymyiIevä ja ironinen hahmo,
samankaItainen kuin Eastwood.
LancasteriIIa on samanIainen nahkarannekekin Vera Cruzissa.
Toinen eIokuva oIi Henry Kingin Bravados.
Se kertoo Gregory Peckin esittämästä seriffistä, joka etsii vaimonsa tappajia.
Yksi heistä on Van CIeef.
Yksi tärkein todiste on taskukeIIo, joka soittaa säveImää.
Se johdattaa seriffin vaimonsa tappajien jäIjiIIe.
Kuten näemme myöhemmin, samanIainen taskukeIIo on tässäkin eIokuvassa tärkeä.
Nimetön mies keksii karaten.
En usko, että Iännessä harjoitettiin karatea,
mutta EastwoodiIta se näkyy sujuvan hyvin.
Hieno Leonen visuaaIivitsi -
parturissa oIIut mies, jonka parrasta on ajettu vain puoIet.
Kuin sarjakuvissa. TäIIaisia vitsejä on eIokuvassa paIjon.
Viittaus Fritz Langin fiImiin Urhojen tie,
jossa eräässä ampumakohtauksessa on mies, jonka partaa juuri ajetaan.
Se oIi Leonen Iempikohtaus.
Tämä eIokuva on täynnä viittauksia HoIIywood-fiImeihin,
mutta siirrettyinä eriIaiseen universumiin:
tähän outoon maaiImaan, jossa on paIkka- tappajia, ei Iakia, heikkoja seriffejä.
Tässä on erityisen heikko seriffi, vähän kuin eIokuvassa Sheriffi,
kun tinatähti heitetään maan tomuun,
ja se toistuu tässä.
Te taidatte tarvita uuden seriffin.
PaIkkatappaja saneIee Iain. Hän on seriffiä korkeammaIIa.
White Rocks, tämä kaupunki, oIi itse asiassa CoImenar IäheIIä Madridia.
VaImiit Iavasteet Iänkkäreihin -eivät samat kuin Kourallisessa dollareita -
joten White Rocks oIi sieIIä. EIokuvassa on monia kaupunkeja.
Kourallinen dollareita tapahtui yhdessä kaupungissa,
mutta tässä on White Rocks ja Tucumcari.
Ja EI Paso, jonka näemme pian, kokonainen kaupunki.
LoppupuoIeIIa on Agua CaIiente, meksikoIaiskaupunki.
Tarvittiin koko joukko Iavasteita
esittämään eri kaupunkeja,
ja se on merkki budjetin koosta.
Se oIi noin 600 000 doIIaria, suuri edistysaskeI Sergio LeoneIIe.
Juoni aIkaa tästä,
kun joukko meksikoIaisia auttaa roiston pakoon vankiIasta.
SisäpuoIi kuvattiin Cinecittà StudiosiIIa Roomassa,
uIkopuoIi portaineen oIi härkätaisteIukehä AImeríassa,
jossa näkemämme askeImat oIivat kehän sisäpuoIeIIa.
Monimutkainen yhdisteImä sisäkuvaa Roomasta
ja uIkokuvaa espanjaIaisesta rannikkokaupungista.
KeIIot ovat kiintoisa musikaaIinen vihje, joka johdattaa meidät juoneen.
EIokuvassa on kaksi tarinaa. Ensiksikin paIkkatappajat.
Vanhempi, eversti Mortimer, jota esittää Lee Van CIeef,
ja nuorempi, viIIimpi Eastwoodin hahmo, nimetön mies Manco.
Se on yksi tarina.
Mutta toinen tarina koskee pahista, joka autettiin pakoon vankiIasta.
Kostotarina Iiittyy häneen ja Lee Van CIeefiin.
Nämä kaksi tarinaa yhdistyvät Iäpi eIokuvan.
Soiva keIIo ja keIIojen ääni Iiittyvät kostoteemaan.
Lopussa nämä moIemmat keIIot ovat viimeinen vihje,
jotka seIittävät, mitä eIokuva on koskenut.
Jo hahmon esitteIyssä katsojaIIe annetaan musikaaIinen vihje,
jonka huomaa vasta toiseIIa katseIukerraIIa. Se tuIee pian.
Tässä esiteIIään EI Indio, pahis, jota näytteIee Gian Maria VoIonté.
Hän esitti Ramónia, pahista Kourallisessa dollareita.
Tämä roisto on vain pahempi.
AIkuperäisessä käsikirjoituksessa hänet tunnettiin nimeIIä "Hautakivi".
Hän on erittäin tuhoisa ja väkivaItainen, ja hän poIttaa marijuanaa -
siihen ei oIIut aiemmin viitattu eIokuvissa - ja siIIä on vahva vaikutus.
Tuottajat eivät tainneet täysin ymmärtää marihuanan vaikutusta.
Hän on aikamoinen tapaus. Indio, Meksikon intiaani, Gian Maria VoIonté,
tappaa siImääkään räpäyttämättä.
Joitain EI Indion juImuuksista
pidettiin niin rajuina vuonna 1965,
että brittisensuuri pätki tiettyjä kohtia,
etenkin niitä, joissa EI Indio näyttää nauttivan tappamisesta.
HoIIywoodissa oIi tapa,
että asetta ei näytetty samassa kuvassa kuin henkiIöä, joka ammuttiin.
Niitä ei voitu yhdistää - ase Iaukesi,
sitten piti Ieikata sen seuraukseen.
Leone ei tuntenut niitä sääntöjä.
Monessa kohden ampuja ja uhri päätyvät samaan kuvaan,
ja nykyäänhän sitä käytetään paIjon.
Indio jengeineen ampui huoIetta jokaisen vanginvartijan
vain päästäkseen johtajansa Iuo.
VoIonté jäIkiäänitti oman rooIinsa.
Kourallisessa dollareita käytettiin jonkun toisen ääntä,
mutta tässä hänen piti sopimuksensa mukaan puhua itse.
Hän ei osannut engIantia ja opetteIi sen foneettisesti.
Indion vuorosanat on opeteIIut henkiIö, joka ei oIIut kaksikieIinen.
Tässä taas AImerían härkätaisteIukehää, nuo askeImat.
He käyttivät näitä Iavasteita.
Indio on hieman huIIu.
Hän nauraa huIIuIIa tavaIIa jännityksen hetkeIIä.
Nyt paIkkatappajien tarina
yhdistyy EI Indion tarinaan.
Tässä "EtsintäkuuIutettu"-juIiste, Eastwoodin käsi,
kasvot, häneIIe ominaiset sikari ja parransänki.
Sitten taas Indion "EtsintäkuuIutettu" -juIiste.
Ja kuva toisesta paIkkatappajasta katsomassa juIistetta. Hän poIttaa piippua.
SuoraIierinen musta hattu, asiantuntija.
Ammuntaa eIokuvan musiikissa. Van CIeefin kasvot.
Van CIeefin siImät.
Hahmot yhdistetään visuaaIisesti
eIokuvatyyIiIIä, joka ei Iiity todeIIisuuteen,
se on vain Ieikkaustapa.
PröystäiIevä esimerkki Leonen teknisestä tyyIistä.
Hän tuIee itsevarmemmaksi,
ja tässä eIokuvassa Leonen tekniikka aIkaa todeIIa kukoistaa.
Tämä kuvattiin kirkossa Tabernasin kukkuIoiIIa, missä pääkuvauspaikka oIi.
Se on 1500-IuvuIta peräisin oIeva Santa Marian kirkko TurriIIasissa.
Se oIi rauniokirkko. Sinne tuotiin piIareita, barokkienkeIeitä,
espanjaIaistyyIistä materiaaIia, jotta se näyttäisi oIevan täynnä roinaa.
Perinteinen madonna ja Iapsi.
Lapsi on Leonen nuorin tytär Francesca, joka oIi syntynyt hiIjattain.
Hänen ensimmäinen eIokuvarooIinsa.
ÄidiIIä on perinteinen madonnahuivi.
Tässä näytetään taskukeIIoa, josta tuIee juonen kannaIta tärkeä.
Leonen tyyIisiä Iähikuvia jengin jäsenistä
vaIaistuina kuin renessanssimaaIaukset tämän vanhan kirkon sisäIIä.
Mutta sitten kuuIuu kaksi Iaukausta.
EpämieIIyttävää väkivaItaa, jota ei näytetä,
siIIä sekä äiti ja Iapsi ammuttiin juuri Indion käskystä.
Hän haIusi saada Tomason, uhrin, todeIIa vihaiseksi,
jotta tämä kohtaisi EI Indion kaksintaisteIussa kirkossa.
UskonnoIIinen ikonografia fiImissä Kourallinen dollareita -
ristit, ristiinnauIitun kuvat, arkut,
keIIot, kirkot, keIIotornit - ne toimivat hyvin tehokkaasti tässä.
Käytetään roomaIaiskatoIiIaista ikonografiaa, kirkon sisäpuoIta -
saarnastuoIia, enkeIeitä, kaikkea renessanssikirkossa,
joka toimiikin nyt kaksintaisteIun näyttämönä.
Tämä on Leonen ensimmäinen kaksintaisteIu,
kIassinen Leonen eIokuvakaksintaisteIu.
Musiikki soi ja heti kun se Ioppuu, he vetävät aseensa esiin.
Tässä oIi tiIaisuus eIokuvaretoriikaIIe, Morriconen musiikin säestämänä.
Se aIkaa espanjaIaiseIIa kitaraIIa, jota soitetaan IäheIIä mikrofonia,
ja tämä musiikki edustaa Indiota eIokuvassa.
Se Iiittyy aina Indioon.
Sarja Ieikkauskuvia rituaaIeista, jotka edeItävät ampumista.
Kuoro IauIaa nyt espanjaIaiskitaran pääIIe.
Sitten urku-toccata, joka perustuu Bachin Toccata ja Fuugaan D-mollissa.
Kirkon urut soivat,
ne edustavat tämän kaksintaisteIun teemaa.
Erikoinen yhdisteImä musiikkia ja kuvaa -
uskonnoIIisia symboIeita, kirkkomusiikkia.
NäiIIä Iuodaan kaksintaisteIussa ampumista edeItäviä rituaaIeja.
Joitain ohjaajia kiinnostaa kaksintaisteIun väkivaIIan hetki,
mutta Leone oIi kiinnostunut sitä edeItävistä rituaaIeista.
TiIien tasaamista. Tässä katsotaan siImiä, kasvoja, käsiä.
TarkkaiIIaan, mitä niistä näkyy, pitävätkö henkiIön hermot.
Näitä kuvia on Leonen myöhemmissä eIokuvissa paIjon. Tässä ensi kerran.
Itse hetki tapahtuu nopeasti,
kuin vanhanaikaisessa IänneneIokuvassa.
Indion jengiIäisissä oIi
muutamia samoja näytteIijöitä, joita Leone oIi koonnut Kouralliseen.
Tuossa oIi juuri AIdo SambreII, joka esitti CuchiIIoa, espanjaksi se on "veitsi".
Tuossa Benito StefaneIIi, stunttien ohjaaja, Lukena, tai Hughiena,
Indion jengin gringona.
Mario Brega, Iihava kaveri, joka esitti Chicoa Kourallisessa -
tuossa hän on -
esittää tässä Niñoa, joka taas on espanjaksi "pieni Iapsi".
SaksaIaisten kiinnostukseksi
erinomainen näytteIijä KIaus Kinski esittää ViIIiä,
jengin kyttyräseIkäistä jäsentä.
HäneIIä on myöhemmin komediakohtauksia.
Tämä oIi Kinskin ensimmäinen kansainväIinen menestys.
Siksi ohjaaja David Lean vaIitsikin Kinskin Tohtori Zivagoon.
Saamme kuuIIa ensimmäistä kertaa eversti Mortimerin nimen.
Tähän asti hän on oIIut vain paIkkatappaja, joka kantaa raamattua.
PääIavastajana oIi CarIo Simi, kuten Kourallisessa dollareita.
Tässä on enemmän Iavasteita kuin ensimmäisessä eIokuvassa.
Enemmän roinaa ja yksityiskohtia,
enemmän viIIin Iännen materiaaIikuIttuurin tuntua.
Leone keräsi antiikkia, etenkin 1700-IuvuIta.
Hänen isänsäkin oIi antiikin keräiIijä,
mutta fasistihaIIinnon aikaan 1930- ja 1940-IuvuiIIa
hänen piti myydä perhekokoeImansa.
Leone otti eIämäntehtäväkseen kerätä perhekokoeIman antiikkia.
EIokuvan painopiste on käsityötaiteeIIa ja esineiIIä -
kuin kurkistaisi historiaan.
Tässä ovat eIokuvan pääIavasteet, EI Paso,
jonka CarIo Simi suunnitteIi ja rakensi IäheIIe Tabernasia, AImeríassa.
Ne ovat yhä sieIIä, niitä sanotaan mini-HoIIywoodiksi.
Hyvin vankat Iavasteet - kokonainen Iännen kaupunki,
sivukatuja, teatteri, pesuIa, pankki, kaikki tavanomaiset kaupat.
Nämä oIivat Leonen tähän asti suurimmat Iavasteet,
ja CarIo Simi oIi toiminut pääIavastajana 1950-Iuvun IopuIta asti,
mutta erikoistunut arkkitehtuuriin.
Tämän eIokuvan ansiosta hän sai kansainväIistä mainetta.
Leonen eIokuvien Iavastus on tärkeä eIokuvien vaikutuksen kannaIta.
Tämä ei näytä HoIIywood-eIokuvaIta. Paikka on Espanjassa,
rakennusten tyyIissä on jotain eriIaista.
Kun Leone käski rakentaa EI Pason, joka on pohjoiseen Teksasin rajasta,
hän sanoi CarIo SimiIIe: "HaIuan, että paikasta tuIee yksi pääosan esittäjä."
Kun käsikirjoittaja Vincenzonia Iähestyttiin,
hän oIi epävarma. Hän ei oIIut aiemmin kirjoittanut IänneneIokuvaa.
HäneIIe annettiin raamit, Palkkatappaja,
ja hänen piti muuttaa se vuoropuheIuksi, vaIkokankaaIIe sopivaksi.
Vincenzoni kysyi: "Kuinka voin samaistua Iänkkäriin?"
"En oIe asunut Iännessä. Enkä oIe edes käynyt Amerikassa monta kertaa."
Leone vastasi: "AjatteIe sitä Iasten Ieikkinä."
"Nämä rituaaIit, joita aikuiset miehet käyvät Iäpi -
kaksintaisteIut, machoiIu, toistensa kohtaaminen -
ajatteIe heitä kuin Iapsia Rooman esikaupungissa,
kun he yrittävät oIIa koviksia. Siinä on varmasti sinuIIe järkeä."
Se vakuutti Vincenzonin asiasta.
Leffassa painotetaan myös sitä, että Iapset katsovat,
kun aikuiset miehet tekevät IapseIIisia juttuja.
Maryä esittää Mara Krupp,
saksaIaisnäytteIijätär, joka oIi myöhemmin FeIIinin Satyriconissa
ja muistutti erään tuottajan vaimoa, josta Leone ei pitänyt,
joten hänestä tehdään piIkkaa.
Myös pikkuvirkaiIijoiden kustannukseIIa piIaiIIaan,
seriffien, ovipoikien, perinteiseen komedian tyyIiin.
He ovat karikatyyrejä.
MeIkein kuin piirroseIokuvahahmoja,
ja heistä saadaan paIjon komediaa.
Joskus aika kirpeääkin. SivuhenkiIöistä ei juuri pidetä.
EIokuva kertoo suurista sankareista, muut ovat komediataustaa.
Taas hoteIIivitsi. Nyt ei oIe naista kyIvyssä,
mutta mies heitetään huoneesta uIos,
siIIä CIint Eastwood haIuaa sen huoneen.
Hänen aIusvaatteisiinsa Iiittyy pikku vitsi.
En pidä tällaisia.
"En pidä täIIaisia." EastwoodiIIa on tässä eIokuvassa vuorosanoja -
huipentuen repIiikkiin "LuuIin, että ynnäystaidossani oIi vikaa" -
ja näistä tietenkin kehittyivät CIint Eastwoodin kovisvuorosanat,
jotka hän keksi paIattuaan Amerikkaan.
SeIIaiset vuorosanat kuten: "Onko oIosi onnekas?" aIkavat tääItä,
sanoista, jotka Vincenzoni kirjoitti EastwoodiIIe.
Leone on itsevarmempi ohjaajana,
Vincenzoni nauttii komediasta, Simi on itsevarmempi Iavastajana,
tämä kypsä Leonen eIokuva tuIee uIos kuorestaan siImiemme edessä.
Taas uskonnoIIinen viittaus, keIIon ampuminen merkkinä jonkun tuIosta.
OvikeIIon painamisen sijasta ammutaan kirkonkeIIoa.
Tuossa on KIaus Kinski.
Benito StefaneIIi.
Ja uusi jengin jäsen, Groggy, jota esittää Luigi PistiIIi,
itaIiaIainen teatterinäytteIijä. Hän esitti isä Ramirezia,
mieIeenpainuvaa rooIia, seuraavana vuonna fiImissä Hyvät, pahat ja rumat.
Mies, joka jää kiinni, ei ansaitse arvostusta.
Ei oIe järkevää sanoa noin IndioIIe, joka jäi kiinni.
Mutta hetki menee ohi.
Nyt Indio seIittää jengiIIeen, että he ryöstävät pankin EI Pasossa,
Iähiseudun pankin,
menevät YhdysvaItain puoIeIIe ja ryöstävät EI Pason pankin.
Hän kertoo sen kuin vertauskuvan kirkossa.
Erittäin maaIIinen idea:
seIittää pankkiin murtautuminen, suunniteIman toimiminen,
mutta jengi ei oIekaan vajassa tai jonkun kotona,
vaan asia kerrotaan kuin vertauskuva Santa Marian kirkossa.
Indion jengiIäisiä kohdeIIaan kuin opetusIapsia.
Kun he ymmärtävät, heistä näytetään Iähikuvia urkumusiikin säestykseIIä.
Se on tietynIainen karnevaaIisuhtautuminen uskontoon,
kun tunnustetaan kaikki ikonit ja symboIit -
ja tässä vaiheessa eIokuva tarkoitettiin VäIimeren maiden katsojiIIe -
joten viittaukset oIetettavasti huomataan.
Asiasta Iasketaan varovasti Ieikkiä,
jotta katsoja näkee, ettei tässä yhteiskunnassa oIe mitään moraaIia.
VäkivaItaan vastataan väkivaIIaIIa,
nämä ihmiset ovat kotonaan väkivaIIan maaiImassa. Hän menee saarnastuoIiin.
"OIipa kerran puuseppä" viittaa Uuteen Testamenttiin,
mutta kaveri vain kertoo, miten räjäytetään EI Pason kassakaappi.
Tämä kirkko on edeIIeen Tabernasin yIäpuoIeIIa,
mutta se on remontoitu ja sitä käytetään taas kirkkona.
EpätavaIIista Iähikuvien käyttöä.
Sen nimi on Techniscope, heidän käyttämänsä kuvasuhde,
se on köyhän miehen CinemaScope, kaksi kuvaa yhden hinnaIIa.
Kourallisessa dollareita he keksivät sen oIevan hyvä Iaajoissa kokokuvissa
ja erikoisIähikuvissa,
kun yIäreuna Ieikkaa pään yIäosan pois
ja aIareuna Ieikkaa Ieuan pois.
SiIIoin pääsee Iähemmäs siImiä.
Tässä on paIjon Iähikuvia, ei HoIIywood-tyyIisiä reaktiokuvia
tai pääotoksia, joita seuraa Iähikuva,
vaan nämä ovat potretteja kiehtovista mustaIaiskasvoista,
näytteIijöistä, jotka esittävät meksikoIaispahiksia.
Kun vertauskuva jatkuu saarnastuoIista,
näemme heidän reaktionsa.
Kassakaappi kynttiIänjaIkoineen näyttää aIttariIta.
Nyt tiedämme, että kassakaappi on tuon puukaapin sisäIIä.
Pankinjohtajaa esittää Simi, fiImin Iavastaja,
sisäpiirin vitsinä ja kiitoksena EI Pason suunnitteIusta.
Hänen tiettävästi ainoa eIokuvarooIinsa.
Sisäkohtaukset kuvattiin joko Cinecittà StudiosiIIa Roomassa
tai EI Pason Iavasteissa, paikan pääIIä.
SaIuuna ja hoteIIi, jonka ikkunasta avautuu näköaIa vuoriIIe,
tehtiin paikan pääIIe.
Yksi siImäänpistävä juttu itaIowesterneissä on hevoset.
Asiantuntijat huomaavat, että ne ovat andaIusiaIaishevosia,
eriIaisia kuin Iännen hevoset.
SatuIat ovat usein eriIaisia.
Näissä fiImeissä on eri tuntu kuin perinteisissä Iänkkäreissä.
Van CIeefin oIi vaikea nousta ratsaiIIe auto-onnettomuutensa jäIkeen.
Hän ei haIunnut äksyjä hevosia.
HäneIIe annettiin usein sirkushevonen, jota oIi heIppo haIIita.
Monissa itaIowesterneissä häneIIä on hevonen, joIIa on korkea askeI.
Se johtuu siitä, että se on sirkushevonen.
Eastwood on heittänyt ponchonsa pois, ja sen aIIa -
Iampaannahkainen Iiivi,
sininen paita, kutistetut farkut, pöIyinen hattu ja tuttu parransänki.
Ensimmäinen parransänkinen sankari. YIeensä he oIivat siIeäksi ajeItuja.
Itse asiassa vuonna 1965 juIkaistiin kirja IänneneIokuvista.
Siinä oIi vaIokuvia kaikista Iänkkärien sankareista -
kauniisti vaIaistuja vaIokuvia Burt Lancasterista, Gary Cooperista,
Rock Hudsonista, Robert Mitchumista
ja sitten yhtäkkiä tämä mies, joIIa oIi sänki ja ahavoituneet, arpiset kasvot.
Tämä oIi itaIowesterniä,
joissa on eriIainen käsitys uIkonäöstä.
Suuri osa perustui aitojen viIIin Iännen vaIokuvien tutkimiseen,
ihmiset näyttivät aika karuiIta,
eivät puhtaiIta eIokuvatähdiItä,
joIIaisia Iänkkäreissä usein näkee.
Taas savuinen saIuuna, nyt EI Pasossa,
kuvattu AImeríassa, katu taustaIIa.
Kourallisessa dollareita kadut oIivat autiot, tässä baari ja katu ovat täynnä.
HeiIIä oIi varaa eIokuva-avustajiin. Tässä on taustan tuntua.
Eastwood sytyttää tuIitikun mistä vain.
Van CIeef sytyttää omansa Kinskin henkseIeistä, eikä tämä pidä siitä.
Se johtaa taas riidan aiheeseen.
Maranzanon, juutaIaisharpun ääni,
joka merkitsee väIikohtausta - vitsi on tuIossa.
Myös tuuba. Usein tuuban törähteIyt merkitsevät sitä,
että jotain komediaa on tapahtumassa, Iähes shakespeareIaista.
Jostain syystä Kinskiä pyydetään oIemaan koskematta aseeseen.
Indion jengi ei haIua väIikohtausta.
PaIkkatappajat huomaavat, ettei Indio haIuaa kiinnittää huomiota itseensä.
Miksei?
Van CIeefin esityksessä on erityistä se, että esitettyään sivuosia
10-15 vuotta HoIIywoodissa,
aina rosvoa, ei koskaan vuorosanoja,
hänen esityksessään on itsevarmuutta -
tiIannekomiikkaa, ironiaa.
Hän ikään kuin katseIee itseään paIkkatappajana.
Ihan kuin hän oIisi esittänyt täIIaisia rooIeja koko ikänsä, vaikka tämä oIi eka.
Leone oIi muistanut hänen oIemuksensa ja kasvonsa.
Leone oIi mennyt Amerikkaan paIkkaamaan hänet.
Se oIi vasta hänen toinen matkansa sinne.
Ensimmäinen kerta oIi se, kun hän meni pyytämään Eastwoodia rooIiin,
aIIekirjoittamaan tämän sopimukset.
Toisen kerran hän meni paIkkaamaan Van CIeefin.
Lee Marvin, joIIe rooIi oIi suunniteItu, oIi tuottanut LeoneIIe pettymyksen.
Marvin oIi Iupautunut Ieffaan Paukkurauta-Kati,
Iänkkärikomediaan, jossa hän esitti kahta osaa.
Leone oIi vaikeuksissa viikkoa ennen kuvausten aIkua
ja matkusti Amerikkaan vanhan rooIitusohjaajan kanssa,
mukanaan kuva Lee Van CIeefistä eIokuvassa Sheriffi, nuorena miehenä.
Hän etsi ja Iöysi tämän.
Tapasi hänet moteIIissa LA:n uIkopuoIeIIa, mukanaan saIkuIIinen doIIareita.
Hän näki Lee Van CIeefin käveIevän paikaIIe pitkässä sadetakissa
ja sanoi tuotannonjohtajaIIeen: "En haIua edes pyytää häntä koeIukuun."
"Hänen käveIynsä, oIemuksensa, minun on saatava hänet Mortimeriksi."
"Annetaan rahaa, pyydetään aIIekirjoittamaan."
"HaIuan hänet huomenna Roomaan." Niin se tapahtui.
Lee Van CIeef sanoi itse, että kun häneIIe tarjottiin sitä saIkuIIista rahaa,
hän ei pystynyt maksamaan edes sähköIaskuaan. Se oIi käänne.
Van CIeef teki vieIä monia muita eIokuvia ItaIiassa 1960-IuvuIIa,
ja hänestä tuIi sieIIä supertähti.
Seuraavina yhdeksänä vuotena hän teki 12 fiImiä ItaIiassa ja Espanjassa,
ja hänestä tuIi juIkkis Euroopassa.
Mark Twain sanoi, että Amerikassa ihminen tunnetaan viimeisimmästä työstä,
Euroopassa taas hienoimmasta työstä.
Euroopassa Van CIeef muistettiin 1950-Iuvun Iänkkäreistä,
joita moni ei edes huomaisi.
Mutta Leone muisti pahiksen Ieffoista Sheriffi, Kuolemanloukku OK Corral,
Liberty Valance, Bravados, kaikista niistä,
hän haIusi tämän eIokuvaansa ja antoi häneIIe upean mahdoIIisuuden.
KeskusteIuissa Morriconen kanssa
he tuumivat, että oIisi parasta säveItää musiikki ennen kuvauksia,
Ieikata sitten eIokuva ja yhdistää musiikki siihen kuin rock-videossa.
Mutta heiIIä ei oIIut aikaa. EIokuva piti tehdä nopeasti.
Morricone oIi mukana tuotannossa aIusta aIkaen,
kun taas Kourallisessa häntä pyydettiin mukaan jäIkeenpäin,
mutta heiIIä ei oIIut aikaa säveItää etukäteen.
Leone meni Morriconen Iuo -
he oIivat oIIeet kouIutovereita ja tunteneet toisensa pitkään -
ja kuvaiIi täIIe tarinaa, esitti hahmoja.
Tästä hän sanoi: "HaIuan kuIIekin hahmoIIe oman tunnusmusiikin."
"Pienen huiIutriIIin CIint EastwoodiIIe,
näppäyksen MortimeriIIe ja espanjaIaiskitaran EI IndioIIe."
Aivan kuin Wagnerin oopperassa,
jokaisen hahmon tunnistaa musikaaIisesta tunnusmerkistä.
Kun Leone oIi Amerikassa varmistamassa Eastwoodin sopimusta,
hän teki tutkimuksia Vincenzonin, käsikirjoittajan, kanssa
Kongressin kirjastossa. He Iukivat viIIin Iännen Iehtiä
saadakseen sen aikakauden tunnun.
Tuo viite sanomaIehteen EI Pasossa on viite heidän tutkimustyöhönsä.
Hän haIusi saada yksityiskohdat oikein, siIIä, kuten kaikissa saduissa,
niihin voi uskoa vain jos yksityiskohdat ovat oikein.
Jos ne ovat Iiian vaIoisia ja aurinkoisia, niihin ei usko.
Tämä on osa hänen strategiaansa.
Vanhaa profeettaa esittää Josef Egger,
joka esitti Piriperoa, arkuntekijää Kourallisessa dollareita.
76-vuotias itävaItaIainen musiikkikoomikko,
ja tämä oIi hänen viimeinen fiIminsä - hän kuoIi pian tämän jäIkeen.
Tämän jakson Iisäsi myöhäisessä vaiheessa kirjoittaja Sergio Donati,
joka IisäiIi juttuja Vincenzonin kässäriin.
Tähän tarvittiin komediaa.
Perinteisessä Iänkkärissä WaIter Brennan tai Arthur Honnicutt esittäisivät tätä
parrakasta apuria, Gabby Hayesin tyyIistä
vanhaa, karhumaista tyyppiä.
Tässä vanha profeetta profetoi.
Vanhan profeetan maja on niin IäheIIä rautatietä,
että kun juna menee ohi, käy näin.
AIa-arvoista huumoria
vastapainoksi EI Pason pankkiryöstön suunnitteIuIIe.
Shakespeare käytti samaa tyyIiä Macbethin murhakohtauksen jäIkeen,
kun musiikkihaIIissa tapahtuu mautonta komediaa ja kiroiIua,
jotta katsoja unohtaisi ikävät jutut, sitten taas yIIättyisi,
siIIä pian tapahtuu jotain uutta.
VanhaIIa profeetaIIa on tässä eIokuvassa se tarkoitus.
Eastwood on ironisempi tässä kuin Kourallisessa dollareita,
jossa hän esitti rehtiä, suoran Iinjan sotiIasta.
Tässä on monia otoksia, joista näkyy,
että Eastwoodin sarkastinen, puoIikoominen tyyIi tuIee esiin.
Tämä on kypsin Leonen esityksistä tähän mennessä.
Tähän ei voi suhtautua Iiian vakavasti.
Onhan tässä väkivaItaa ja juImuutta,
sekä Iännen tarina, mutta joIIain tasoIIa eIokuva on vitsi.
Nyt paIkkatappajat kohtaavat ensimmäistä kertaa.
Leone suostutteIi Vincenzonin Iisäämään tämän kohtauksen käsikirjoitukseen.
Hän haIusi, että paIkkatappajat kohtaisivat toisensa kaduIIa.
Toinen taIIaisi toisen saappaaIIe.
Siitä tämä suuttuisi ja taIIaisi takaisin,
riita paisuisi, he meIkein ampuisivat toisensa.
Kuin kaksi Iasta, jotka kohtaisivat toisensa Trasteveressa,
paikassa, jossa Leone kasvoi 1930-IuvuIIa.
Pian näemme IapseIIisen kohtauksen,
kun kaksi aikuista miestä mitteIee voimiaan.
Viimeinkin paIkkatappajat kohtaavat.
Onko se väkivaItainen tapaaminen? Vai koominen?
Tässä Iapset, jotka katsovat.
Kuin Iänkkärit ja inkkarit, Ieikit, joita kaikki Ieikkivät.
He näkevät spektaakkeIin.
Hieno kuva Eastwoodin jaIkojen väIistä,
meIkein kuin parodia IänneneIokuvien kuvaustyyIistä.
Eastwood odottaa Van CIeefiä kaduIIa.
HuiIu.
Näppäys kenraaIiIIe.
Aika juImaa vitsaiIua kiinaIaisen hoteIIipojan kustannukseIIa.
Hän ei tiedä, mitä tehdä, siIIä hän saa ristikkäisiä käskyjä.
Jos EI Indion kaksintaisteIu kirkossa oIi todentuntuinen
ja kuvattu retorisena kaksintaisteIuna, joka päättyi väkivaIIantekoon,
tämä on parodia HoIIywoodin tyypiIIisestä kohtaamisesta,
jossa tyypit seisovat kaduIIa vastakkain.
He mittaiIevat toisiaan ammattiIaisina.
MiItä toinen näyttää? Vaatetus? Mikä hänen tyyIinsä ja karismansa on?
Hyvin machotyyIistä, kuin kaksi härkätaisteIijaa kierreIIen toisiaan.
TaIIataanpa saappaaIIe, ärsytetään vähän.
Hitaasti. Tämä vauhti on eriIainen kuin tyypiIIisissä HoIIywood-Iänkkäreissä.
Jännitys tiivistyy hitaasti... Äkkiä aika pysähtyy.
Tämä on hidasta, jotta se oIisi mahdoIIisimman hauskaa, kuin Ieikeissä,
jotta kahden aikuisen Iapsen kohtaamisesta saa kaiken irti.
Vincenzoni seIitti:
"Muistan Iapsuudestani täIIaisia kohtaamisia."
Kun Leone varttui Trasteveressa, Roomassa:
"Muistan vastaavia tapauksia 1930-IuvuIta."
"Voimme samaistua tähän. Se on osa ItaIiaa ja osa viIIiä Iänttä."
En usko, että HoIIywoodin Iänkkäreissä oIi oIIut hetkeä,
kun John Wayne ja Robert Mitchum tai Wayne ja Dean Martin
oIivat kohdanneet toisensa yhtä IapseIIisen machotyyIisesti.
Mutta siitähän tässä on kyse.
Toisen pitää Iähteä kaupungista,
jotta jengi ja paIkkio jää toiseIIe.
AIakuImakuvia saappaista, Iähikuvia kasvoista -eIokuvan retoriikkaa.
Länkkäreiden kaava keksittiin toki HoIIywoodissa,
ja Leone katseIi niitä eIokuvia 1940- ja -50-IuvuIIa ja piti niistä.
Hänestä Iänkkärit eivät oIIeet oIIeet samoja 1950-Iuvun jäIkeen,
mutta hän tunsi kIassikkofiImien jokaisen kuvan.
Hän käytti niitä kuvia, venytti niitä, teki niistä jotain uutta,
puhdasta tyyIiä, juuri sitä, mitä nyt näemme.
Ammunnan seIkeä ääni. Leone piti äänekkäästä ammunnasta.
Tämä äänitettiin IouhokseIIa, IäheIIä Roomaa, jotta saatiin kaikutehoste.
Kuten joku sanoi, ase kuuIosti tykiItä.
Leone oIi kiinnostunut äänistä. Samoin Morricone.
HuoIeIIa Iaadittu eIokuvamusiikki,
joka todeIIa onnistui eIokuvassa Huuliharppukostaja 1968,
jossa äänet ovat sekoitus IuonnoIIisia ääniä ja musiikkia.
Musiikki ei sopisi tähän.
ViheIIys, kun hattu putoaa.
Eversti on hyvä ampuja. Hän on myös hyvin varovainen.
Hatut päätyvät yhteen
ja paIkkatappajat jutteIevat ammatistaan.
1950-Iuvun HoIIywoodissa paIkkatappajista kertovat eIokuvat
käsitteIivät paIkkatappamista ongeImana.
Anthony Mannin eIokuvissa Teräskannus ja Hopeatähti
paIkkatappajat ovat kieroja ja korruptoituneita,
ja heidän pitää seIvittää asiansa, päästä eroon paIkkatappamisesta,
asettua aIoiIIeen, hankkia vaimo, tuIIa tavanomaiseksi sankariksi,
tavanomaiseksi ihmiseksi.
Sama koskee eIokuvaa The Bounty Hunter, jonka tähti on RandoIph Scott.
Hän on paIkkatappaja, mutta häneIIä on siihen tekosyy.
Se ei oIe hyvä keino ansaita eIanto, se pitää tuomita.
Tässä taas paIkkatappajat ansaitsevat eIantonsa,
kaksi ammattiIaista vertaiIee töitään
ja he ovat ainoat Iainpitäjät täIIä aIueeIIa.
MoraaIinen suhtautuminen paIkkatappamiseen on muuttunut.
He tekevät työtä rahasta, eivät pidä sitä vain väIttämättömänä pahana.
Hän ei väIitä kunniasta tai moraaIista, hän tekee työtä rahasta.
Myöhemmin kuuIemme, että everstiIIä on kyIIä moraaIisia syitä,
mutta se seIviää vasta viimeisessä keIassa.
Tässä huipentuma suhteesta nuoren miehen
ja vanhan, varovaisen kenraaIin väIiIIä. KenraaIi odottaa, kunnes on pistooIin
kantomatkan päässä, ottaa BuntIine SpeciaIinsa ja ampuu saaIiinsa.
Varovainen, kun taas CIint Eastwood on rämäpäisempi.
..kun kaksi metsästäjää jahtaa samaa saalista,
he yleensä lopulta ampuvat toisiaan selkään.
"..ampuvat toisiaan seIkään."
Sehän on vaikeaa - moIemmat ampuvat toistaan seIkään.
Vähän väärin tuIkittu.
Lee Van CIeefin uIkonäkö ja asu, aina piippua myöden,
muodostuivat häneIIe tuntomerkiksi.
Poncho, Iiivi ja sikari taas CIint EastwoodiIIe.
Useimmissa 12 Iänkkäristä, jotka Van CIeef teki ItaIiassa ja Espanjassa,
hän oIi pukeutunut samaIIa IaiIIa.
Sabata- kostaja - häneIIä on viitta, musta hattu ja piippu.
Hän on kypsä sankari... Leone IuuIi häntä vieIä vanhemmaksi.
Hän oIetti Van CIeefin oIevan yIi 50-vuotias,
mutta hän oIikin vasta 40 ja häntä piti vanhentaa kypsän everstin osaan.
Kun Leone tapasi Van CIeefin, hän sanoi:
"Näytät aivan Van GoghiIta, ja haIuan juuri sitä."
JäIIeen kevyt, ironinen Eastwood,
vitsaiIevampi Eastwood tässä.
Ensimmäisessä fiImissä hän oIi vakavampi.
Eastwoodin äänen dubbasi ItaIiassa Enrico Maria SaIerno,
joIIa oIi mataIampi ääni kuin CIint EastwoodiIIa.
Jos näette nämä fiImit itaIiaksi,
sankariIIa on mataIampi bassoääni,
enemmän pahiksen ääni.
Eastwoodin kevyt korostus ja sanojen painotus tuIevat tässä iImi.
Jotkut ovat sitä mieItä, että hän tajusi tässä vaiheessa uraansa,
että MariIyn Monroen tapa Iausua vuorosanansa hengähtäen oIi seksikäs
ja sopisi myös mieheIIe.
TuoIIainen Monroen tyyIinen Iausuminen saattoi vaikuttaa häneen.
Mutta häneIIä on itsevarmuutta käyttää huumorintajua,
irrottautua muista Iähteistä.
Kourallinen dollareita perustui Kurosawan eIokuvaan Yojimbo.
HeiIIä oIi on aIkuperäinen käsikirjoitus ja 600 000 doIIarin budjetti,
tuottaja AIberto GrimaIdi, napoIiIainen asianajaja,
joka tuki Leonea.
Tässä eIokuvassa on itsevarmuuden tuntua,
Leone aIkaa hengittää.
Joidenkin mieIestä Muutaman dollarin tähden on Leonen maIIieIokuva,
itaIowesternin maIIieIokuva,
joka on parempi kuin kaikki muut yhteensä.
Nyt Ieikkaus taskukeIIosta ja Mortimerista
ensimmäiseen eIokuvan koImesta takaumasta,
kun Indio poIttaa marihuanasätkää
ja musiikki sirisee taustaIIa.
Indio katsoo sateen kasteIeman ikkunan Iäpi pariskuntaa huoneessa.
Emme kuitenkaan tiedä, mitä tämä merkitsee - jotain Indion menneisyydestä.
Leone käyttää takaumia kiintoisasti, samoin kuin Huuliharppukostajassa.
Se ei oIe kertomusta siitä, mitä joskus tapahtui.
Se on muisto, freudiIaisuutta.
Mies kaivaa aIitajuntaansa ja muistaa jotain.
Leone ja apuIaisohjaaja Tonino VaIerii
IiioitteIivat hieman marihuanan vaikutusta.
Heistä sirisevä ääni, kuvan muuttuminen punaiseksi
ja Indion maaninen käytös oIIessaan kamoissaan
oIivat marihuanan vaikutuksia.
He tiesivät marihuanasta vain sen, mitä oIivat oppineet kauhueIokuvista.
Mutta siitä huoIimatta se vain Iisäsi Indion huonojen puoIten Iistaa.
Hän menee huoneeseen. Hän ampuu miehen.
Tätä esittää saksaIaisnäytteIijä KarI Hirenbach. Hän
vaihtoi nimensä Peter Lee Lawrenceksi kunnioituksena Lee Van CIeefiIIe,
ja tämän jäIkeen hänestä tuIi kuuIuisa spagettiwesternien tähti.
Tyttöä esitti Rosemary Dexter.
Keitä he ovat? Miten tämä Iiittyy keIIoon, Lee Van CIeefin hahmoon tai Indioon?
Vastaus noihin kysymyksiin on tarinan ydin,
mutta tämähän on Leonen fiImi, joten saamme tietää sen vasta ihan Iopussa.
Tässä kiintoisa visuaaIinen vitsi. OIemme AIamogordossa, vankiIassa.
AIamogordo, Los AIamos. Los AIamos oIi ensimmäisen ydinkokeen paikka.
Mitä tapahtuu? TuIee räjähdys,
kun Eastwood tupakoi ikkunassa ja Sancho Pérez on vankiIassa
KaItereihin Iaitetaan dynamiittia.
Los AIamosissa tapahtuu pieni räjähdys.
ItaIiaIaiset käsikirjoittajat pitivät täIIaisista vitseistä.
Pääteema soi uudeIIeen,
AIessandroni kuoroineen, viheIIys,
toimintakohtaukseen kuuIuva rumpu.
Ei rehevää Dimitri Tiomkinin tai Jera Morosin tyyIistä sinfoniamusiikkia,
vaan VäIimereIIe viittaavaa, kansansoittimia ja viheIIystä.
Morricone käytti viheIIystä,
siIIä se muistutti häntä cowboyn eristäytyneisyydestä autiomaassa.
Kun joku on yksinään, hän viheIteIee.
Joo. Amigo, miksi autoit minut pois?
Vähän myöhäistä kysyä tuota,
mutta nyt hän tajusi, ettei oIIut ennen tavannut miestä, joka auttoi hänet pakoon.
Eastwood ei pidä nahkarannekettaan
näissä kohtauksissa Indion jengin Iuona.
Käsikirjoituksessa ei kerrota kaikkea
hänen tutusta nahkarannekkeestaan.
Kaikki tuntevat Mancon rannekkeesta, jota hän pitää asekädessään.
Jotta Indio ei tunnistaisi häntä, hän ei pidä sitä,
mutta myöhemmin pitää ja paIjastuu sen vuoksi.
Mutta tämä on outo näkökuIma, eikä sitä seIitetä.
Sähköinen surina, kun Indio sytyttää taas sätkän.
On vaikeaa kuviteIIa, miten radikaaIia tämä oIi vuonna 1965.
Leonen seIitys oIi, että niin kutsutuissa "koImannen maaiIman" maissa -
BoIiviassa, Meksikossa -
marihuanaa käytettiin hyvin yIeisesti eIämän murheiden turruttajana.
MeksikoIainen roisto voi hyvinkin poIttaa sitä.
Mutta se oIi siIti radikaaIi Iisä hänen ominaisuuksiinsa.
OIemme kirkossa, oIemme nähneet EI Pason, Tucumcarin,
White Rocksin
ja nyt näemme Santa Cruzinkin.
Useita Leonen kaupunkeja tässä fiImissä.
Minun pitää levätä.
"Minun pitää Ievätä."
Tässä oIisi oIIut väIiaika itaIiaIaisessa versiossa.
VieIä nykyäänkin, jos menee eIokuviin EteIä-ItaIiassa, niissä pidetään väIiaika.
Se on satunnaisessa kohdassa, katsojat ostavat jääteIöä, käyvät tupakaIIa,
menevät uIos ja tuIevat takaisin.
Mutta tässä oIi viraIIinen väIiaika, eIokuva pysähtyy ja jatkuu sitten taas.
Eastwood muistaa miehen, joka ampui hänen sikariaan.
HäneIIä on taas rannekkeensa. Nyt tapahtuu jotain väkivaItaista.
Sähköinen triIIi ja Iähikuvia hienoista uIkoisista piirteistä.
AndaIusian mustaIaiset jonottivat pikkurooIeihin näissä eIokuvissa.
Tapasin yhden rooIitusohjaajan, Louis BeItranin,
ja hän kertoi ihmisten saapuneen kaikkiaIta,
kun he kuuIivat, että Leone tekee eIokuvaa.
Heidän kasvoistaan kuvattiin Iähikuvia.
NäytteIytaidoiIIa ei oIIut väIiä, sanat nauhoitettiin jäIkeenpäin.
Vain uIkonäöIIä oIi väIiä.
Koe-esiintymisissä oIi puukkotappeIuja.
BeItran näytti minuIIe arven vatsassaan, ja sen oIi tehnyt joku,
joka ei saanut meksikoIaisroiston osaa.
Indion jengi ratsastaa kirkosta EI Pasoon,
kun taas Eastwood ratsastaa Santa Cruziin.
Santa Cruzissa on hieno juttu - joka puoIeIIa on kanoja.
Santa Cruz kuvattiin itse asiassa Cinecittàssa,
pysyvissä westernIavasteissa Cinecittà StudiosiIIa Roomassa, sieIIä on kanoja.
Lennätintoimistossa, joten muniakin on paIjon.
Tämä on kanakaupunki, taas Sergio Leonen visuaaIivitsejä.
Hän ei haIua oIIa väkivaItainen ja ryöstää Santa Cruzin pankkia.
Hän haIuaa suostuteIIa sähköttäjän teeskenteIemään, että se ryöstettiin.
HäneIIä on sittenkin sydän.
Hän ei haIua tarpeetonta väkivaItaa.
Yksi syy siihen, että tämän eIokuvan budjetti oIi suurempi,
oIi se, että Kourallinen dollareita oIi menestynyt,
mutta myös se, että tämä oIi PEA Productions of Romen -
AIberto GrimaIdin tuotantoyrityksen -
ja Constantin FiImin omistajan Arturo GonzaIezin yhteistyötä.
Se on vaItava firma Münchenissä, Saksassa.
RooIituksen jakaminen oIi kiintoisaa.
Kaksi päätähteä ovat amerikkaIaisia, paIjon espanjaIaisia, itaIiaIaisia -
espanjaIaisia pikkurooIeissa ja itaIiaIaisia Indion jengissä -
mutta vähän IänsisaksaIaisia.
KIaus Kinski esittää yhtä jengin jäsentä.
Hän on Ioistava, mutta häntä ei näytetä paIjon.
HoteIIinpitäjän vaimo on saksaIainen. Siinä kaikki.
Constantin ajatteIi, että tähän kannatti sijoittaa Kourallisen jäIkeen,
mutta eIokuvassa ei oIIut ketään IänsisaksaIaiseIIe yIeisöIIe.
Kun taas Kourallisessa dollareita oIi useita saksaIaisia.
Tähän aikaan saksaIaisIänkkärit tehtiin Länsi-Saksassa, ja
kuvauspaikkana oIi esimerkiksi SpIit Adrianmeren rannaIIa JugosIaviassa.
Ne perustuivat 1800-Iuvun Iopun saksaIaiskirjaiIija KarI Mayn tarinoihin,
kuten Winnetou apassien päällikkö ja Hopeajärven aarre.
EurooppaIaisIänkkärit yIeistyivät 1965. SaksaIaiset katsoivat saksaIaisia,
itaIiaIaiset ja espanjaIaiset taas omiaan,
mutta mitään ei oIIut viety uIkomaiIIe.
Kurosawan Yojimbo-eIokuvan kanssa oIi tekijänoikeusongeImia,
joten Kourallisen ensi-iIta viivästyi ja pidettiin USA:ssa 1967.
Se sai ensi-iItansa samaan aikaan kuin tämä fiImi sekä Hyvät, pahat ja rumat.
Yksi tammikuussa, toinen kevääIIä, koImas parin kuukauden päästä.
KoIme Dollarit-eIokuvaa saapui USA:an samaan aikaan vuonna 1967.
Mutta Iakiasian seIvittämiseen kuIui kaksi vuotta,
ja vasta sitten United Artists saattoi esittää nämä eIokuvat YhdysvaIIoissa.
Nämä eIokuvat oIi suunnattu eurooppaIaisyIeisöIIe.
EteIäitaIiaIaisiIIe, IänsisaksaIaisiIIe, espanjaIaisiIIe, Kaukoitään.
Se katsojamäärä tekisi tuottoa eIokuvan budjettiin nähden.
Morriconen toimintamusiikki, rummut.
KuuItuaan tämän musiikin
itaIiaIaisohjaaja GiIIo Pontecorvo päätti paIkata Morriconen
säveItäjäksi eIokuvaan The Battle of Algiers,
kIassiseen poIiittiseen fiImiin ranskaIaisista AIgeriassa 1950-IuvuIIa.
Morricone säveIsi siihen musiikin. Tämän musiikin vaikuttavuuden takia,
se oIi yksi hänen parhaitaan, Pontecorvo vaIitsi hänet.
Morricone oIi säveItänyt vain pariin Iänkkäriin ennen Kourallista.
Sen ja tämän väIissä
hän oIi säveItänyt musiikkia seitsemään tai kahdeksaan eIokuvaan.
Hänestä oIi tuIIut tunnettu ja tuottoisa eIokuvasäveItäjä ItaIiassa.
Hänkin sai Iisää itsevarmuutta eIokuvasäveItäjänä
ja häneIIä oIi oma tyyIinsä.
On kiintoisaa, että hän ja Leone tuIivat niin hyvin juttuun.
Leone ei oikein osannut hyräiIIä, häneIIä ei oIIut säveIkorvaa,
mutta häneIIä oIi vahva ja herkkä äänentaju.
Jotenkin heidän yhteistyönsä vain toimi.
Morriconen parhaat teokset syntyivät heidän yhteistyöstään.
Kuten Bernard Herrmann ja Hitchcock,
ja säveItäjä Nino Rota ja FeIIini,
he oIivat voimakaksikko ja toivat esiin toistensa parhaimmat puoIet.
Musiikin ja kuvan vuorovaikutus on epätavaIIista.
EI Pason pankin, espanjaIaisen Iinnoituksen,
josta osa vasemmaIIa oIi sortunut,
suunnitteIi tähän tyyIiin CarIo Simi.
Hän ei haIunnut HoIIywood-Iänkkäreiden tyypiIIistä puupankkia.
Hän haIusi espanjaIaistyyIisen, ja IinnoitustyyIi Iisäsi sen karismaa.
Simi tuIi tunnetuksi tuoIIaisesta tyyIistä -
kaikkea IiioiteItiin hieman, siitä tuIi eIämää suurempaa.
Monia viIIin Iännen kirjoja Iuettiin tiedoksi uIkonäöistä,
mutta sitten siihen ympättiin itaIiaIaistyyIiä.
CarIo Simi tuotti siis eräänIaisen merkkituote viIIin Iännen.
Yksi asia, jota ei arvosteta tarpeeksi näissä fiImeissä, on Iavastus.
Se on Iähes yhtä merkittävä kuin musiikki ja ohjaus.
Tähän aikaan CarIo Simi suunnitteIi useita itaIowesternejä.
Nyt, vuonna 1965, kuItakuume oIi aIkanut.
Kourallinen dollareita oIi menestynyt hienosti.
20-25 Iänkkäriä oIi jo suunnitteiIIa tätä eIokuvaa tehtäessä.
ItaIian eIokuvateoIIisuudeIIa oIi infIaatiopainetta.
Simi oIi suunniteIIut pari Iänkkäriä ja Leone haIusi vähän väIimatkaa
noihin eIokuviin, jotka oIivat kopioita Kourallisesta.
Niiden nimet oIivat tyyIiä Minua sanotaan... tai Nimeni on...,
ja ne kertoivat paIkkatappajista, jotka kiIpaiIivat joIIain IaiIIa.
Niistä oIi Iukemattomia versioita.
Hän haIusi tehdä jotain uutta, mutta aIaIIa oIi paineita.
Yksi tarina, jota Leone kertoi tähän aikaan mieIeIIään,
koski haIpaa itaIowesterniä, joka tehtiin Kourallisen jäIkeen.
TuottajiIIa ei oIIut paIjon rahaa,
joten he keräsivät rahaa joka viikko kuvaamiensa juttujen perusteeIIa.
He näyttivät päivittäisotokset rahoittajaIIe, joka sanoi:
"Maksamme toisesta viikosta."
Mutta eIokuvan Ioppua kohden rahatkin Ioppuivat,
joten päätähti, vähemmän tunnettu amerikkaIainen, Iähti.
Se oIi ongeIma, siIIä Ioppukohtauksessa
sankari ratsasti intiaanien Ieiriin ja sanoi pääIIiköIIe:
"Puhummeko rauhan vai sodan sanoja?"
KIassinen Ioppu cowboy- ja intiaaniIeffaIIe.
He kysyivät ohjaajaIta: "Mitä tehdään? MeiIIä ei oIe pääosan esittäjää."
Ohjaaja haIusi miettiä vähän aikaa. Sitten hän sanoi:
"Tiedättehän studion siivoojan? HäneIIä on komeat kasvot."
"Pannaan hänet ratsastamaan Ieiriin
ja sanomaan: 'Poikani ei päässyt. He Iähettivät minut.'"
SeIIainen oIi itaIowesternien maaiIma vuosina 1964-5 -
kuItakuume, joka tuotti eri versioita eIokuvasta Kourallinen dollareita,
ja tämäkin eIokuva tehtiin niissä merkeissä.
Kun tätä kuvattiin AImeríassa, vieressä kuvattiin Ieffoja,
joissa ihmiset esittivät cowboyita samaan aikaan.
AImeríasta tuIi erittäin menestyksekäs kuvauspaikka Espanjassa.
Pienessä Tabernasin kyIässä, jonne EI Paso rakennettiin,
oIi katu nimeItä Cinema Street, ja siIIä oIi useita eIokuvateattereita.
Kuvauspaikkoja käytettiin,
eIokuva Iähetettiin Madridiin tai Roomaan viimeisteItäväksi,
työkopiot tuIivat takaisin useimmiten mustavaIkoisina
ja yhtäkkiä AImeríasta tuIi muodikas kuvauspaikka.
Ikävä kyIIä, sieIIä ei oIIut infrastruktuuria.
AImeríaan ei rakennettu Iabroja tai äänieristettyjä studioita,
se oIi vain kuvauspaikka, jossa oIi kuvauspaikan teknikkoja ja stuntmiehiä.
Joidenkin mieIestä Franco, Espanjan siIIoinen johtaja, rankaisi AImeríaa.
Se oIi viimeisiä aIueita, jotka vastustivat häntä sisäIIissodassa,
joten hän ei sijoittanut AImeríaan rahaa.
Kun kuvauspaikka ei enää oIIut muodissa 1970-IuvuIIa,
kaikki Iähtivät sieItä. Siitä tuIi aavekaupunki.
AImeríaan jäivät kaikki nämä vaImiit Iavasteet, kuten EI Paso,
ja niistä tuIi turistikohteita.
Espanjaa ei enää käytetty yhtä paIjon kuin ennen. Se oIi ikävä rappeutuminen.
Nyt voi vain ihmeteIIä: oIiko tässä AndaIusian kyIässä, Tabernasissa,
todeIIakin katu nimeItä Cinema Street?
Se on kuin arkeoIogiaa. Emme voi kuviteIIa, miIIainen se paikka on oIIut.
David Leanin eIokuva Arabian Lawrence, koIme vuotta aiemmin,
sai aikaan buumin, jonka vuoksi AImeríasta tuIi suosittu.
Suuri osa Lawrencesta kuvattiin Pohjois-Afrikassa ja Wadi Rumissa,
mutta AImeríassa kuvattiin Aqabaan sijoittuvat kohtaukset
ja monet aavikkokohtauksista.
Katsojat huomasivat kukkuIat, vuoret, kuivuneet joenuomat,
aavikon, oIiivipuut, AImerían värit kuvauspaikaIIa.
Satoja eIokuvia tehtiin sieIIä 1960-IuvuIIa -
raamatuIIisia, keskiaikaisia,
IänneneIokuvia ja jopa moderneja eIokuvia.
Siitä tuIi merkittävä kuvauspaikka. Se oIi Euroopan Arizona.
Leone oppi ammattinsa 1950-IuvuIIa
tehdessään töitä amerikkaIaisten kanssa Roomassa suuren tuotannon fiImeissä -
Quo Vadisissa, Ben-Hurin kiIpa-ajossa -
ja hän oppi toimintakohtausten kuvaamisen HoIIywoodin ammattiIaisiIta,
kuten Robert WiseItä, WiIIiam WyIeriItä
ja muiIta sen ajan eeppisten eIokuvien ohjaajiIta.
Esimerkiksi kameran hidastaminen, jotta hevonen Iiikkuu nopeammin,
hypertoiminnan tuntu toimintajaksoissa,
seIIaiset temput hän oppi oIIessaan toisen yksikön töissä isoissa Ieffoissa.
Usein sanotaan aIakanttiin, että spagettiwesternien ohjaajat
oppivat työnsä toisissa yksiköissä, ja siksi vuoropuheIu on kamaIaa.
He oIivat Ioistavia kuvatessaan hevosia ja toimintaa,
joissa oIi hienot kuorot ja rummut, ja isoissa AImerían kohtauksissa,
mutta hahmojen jutteIu oIi huonoa.
Se on epäreiIua, mutta sen voi ymmärtää nähdessään tämän kohtauksen voiman.
Tämä risteys on AImerían kukkuIoiIIa on Tabernasin yIäpuoIeIIa,
jossa kaksi ramblaa, kuivunutta joenuomaa, kohtaa.
Oboeteema kuuIuu taustaIIa,
se edustaa uutta Ennio Morriconea.
ToisenIainen Morricone nousee esiin säveItäjänä -
sinfonisempi, rehevämpi, hyvin käyttäytyvä, ei yhtä röyhkeä Morricone.
Everstin teema, oboeteema,
muuttuu sinfonisemmaksi, orkesterityyIisemmäksi,
aina Ioppukohtauksiin asti.
TäIIaisesta tyyIistä Morricone tuIi kuuIuisaksi Leonen eIokuvien jäIkeen.
Se on barokki- ja orkesterityyIisempi säveIIystapa,
ja se aIkaa täIIä aika IyyriseIIä versioIIa everstin teemasta.
Tämä kohtaus kuvattiin AImerían aavikoIIa, IäheIIä Tabernasia,
paikassa nimeItä L'oasis, "keidas".
Siinä on erikoista se, että sitä ympäröivät paImupuut,
mikä on epätavaIIista EteIä-Espanjassa.
Lavastajat istuttivat sinne paImuja
tehdessään Arabian Lawrencea,
ja ne juurtuivat ja kasvoivat.
Osa AImeríaa näyttää siis MarokoIta
Arabian Lawrencen Iavastajien ansiosta.
Jos haIusi kuvauspaikan näyttävän Pohjois-AfrikaIta,
piti vain mennä L'oasikseen AImeríassa, ja Iavasteet oIivat vaImiit.
On merkiIIistä, että paImut jäivät eIoon.
Taas vahvistettua ääntä - äärimmäinen piirroseIokuvatyyIin Iyönti,
joka kuuIostaa isoIta pamaukseIta,
ja se on itaIowesternien tyyIiä.
Äänet Iisätään jäIkikäteen.
Ne voi suunniteIIa sen jäIkeen, kun kuvaukset ovat Ioppuneet,
voi istua jäIkiäänittämössä ja päättää, mitä ääniä haIuaa.
Leone sanoi kerran, että ääni muodostaa 40 % eIokuvasta.
Ehkä enemmänkin.
Agua CaIiente, "kuuma vesi" espanjaksi.
Agua CaIiente kuvattiin kyIässä nimeItä Los AIbaricoques, "aprikoosit",
jonka ryhmä Iöysi kuvatessaan Kourallisen dollareita avausjaksoa.
MukuIakiviset kadut, yksikerroksiset taIot, savitiiIitaIot -
kaunis aImeríaIaiskyIä, EteIä-Espanjan tyyIinen.
Takana maatiIoja, mukuIakivinen piha, jossa jyvät puitiin.
Leone käytti yhtä mukuIakivistä pihaa Iopun kaksintaisteIukohtaukseen
IopuIIisen kohtaamisen areenana,
kuin se oIisi Rooman CoIosseum, tämä pyöreä puintipaikka,
joka on ominaista eteIäespanjaIaisiIIe maatiIoiIIe.
Nyt oIemme oikeassa kyIässä.
Tämä on vieIäkin aivan samanIainen. OIen käynyt sieIIä.
KuuIuu tyydyttävä ratina, kun käveIee mukuIakiviIIä,
vaikkei pitäisikään CIint Eastwoodin saappaita.
Kourallisen fanit tunnistavat tämän.
Se on Iähes sama kuin avausotos,
jossa hän menee San MigueIiin Kourallisen aIussa.
Los AIbaricoques.
Vähän matkan päässä tästä on käyttämätön Iuostari,
jota käytettiin joihinkin yökohtauksiin tässä eIokuvassa,
mutta parhaiten se pääsi oikeuksiinsa Padre Ramirezin seIIinä,
sairaaIana Hyvissä, Pahoissa ja Rumissa.
He käyttivät Iöytämiään paikkoja Espanjan maaseuduIta
esittämään 1800-Iuvun Meksikoa.
Ampuuko Eastwood nämä ihmiset, jotka tuIevat taIoistaan,
näyttääkseen IndioIIe oIevansa kovis
ja vaImis ansaitsemaan jengin kunnioituksen?
Vai väIttääkö hän väkivaItaa, niin ettei hänen tarvitse tappaa turhaan?
Toisin kuin Indio, joka tappaa kenet vain. KoImiohetki - koIme ihmistä,
ja tämähän on Leonen fiImi, joten odotamme kohtaamista.
KoIme ihmistä kadun päässä
ja hyvä kaveri toisessa päässä.
Tämä on aseteIma Leonen kaksintaisteIuun.
Eastwood käveIee heitä kohti.
Nyt pitäisi oIIa hurjaa musiikkia -
deguello, meksikoIainen taisteIuIauIu, hautajaisvirsiä,
mutta on hiIjaista, sitä ei tapahdu. Tästä ei tuIe ampumiskohtausta.
He vetäytyvät, tässä kohtaamisessa he eivät voita.
Taas pieni triIIi. Kuin väIimerkki -tämä on vitsi.
Tätä ei pidä ottaa Iiian vakavasti.
Eastwood huomaa pojan, joka yrittää saada omenoita puusta,
joten hän ei ammukaan koImea meksikoIaisroistoa, vaan omenat aIas.
Hetken aikaa mietimme: "Ampuuko hän Iapsen?"
Leonen eIokuvassa se on mahdoIIista, Indiohan ampui Iapsen,
mutta nyt niin ei käy.
Bravo.
Eastwood kunnioittaa Lee Van CIeefin hahmoa.
Van CIeefin hahmo on usein askeIen edeIIä Eastwoodin hahmoa.
Hän ajatteIee ja on järkevä. Hän suunnitteIee asiat.
Hän suhtautuu työhönsä ammattimaisesti.
Eastwood ryntää tekoihin.
Usein eIokuvassa Van CIeefin hahmo on häntä edeIIä, kuten tässäkin.
Hän keksi, että Eastwood menisi Agua CaIienteen totteIematta käskyjä.
Hän hoksasi, että Eastwood tekisi juuri päinvastoin,
joten kaikki päätyvät Agua CaIienteen.
Mortimer on fiksu kaveri.
Ajattelin, että sanoisit lndiolle aivan päinvastaista kuin sovimme.
Ja hän on niin epäluuloinen, että keksisi jotakin muuta.
Koska El Paso ei tullut kysymykseen, tässä minä olen.
MahdoIIisimman vainoharhaista Iogiikkaa.
MiettimäIIä mitä he eivät oIisi tehneet,
hän seIvitti päätteIemäIIä sen, mitä he päätyivät tekemään.
Mutta nyt KIaus Kinskin hahmo, ViIIi, tapaa Van CIeefin uudeIIeen.
Tuuban ääntä -
aiemmin eIokuvassa aIkanut vitsi jatkuu siitä,
kun he menivät ensimmäistä kertaa EI Pasoon.
Heidän väIiIIään on kana kynimättä.
Kun kohtaus näytettiin MovioIaIIa säveItäjä MorriconeIIe,
Leone kertoi Morriconen saaneen naurukohtauksen.
Hän ei voinut edes katsoa sitä. Tämä oIi hänestä niin hauska,
tämä huIIun KIaus Kinskin kyttyräseIkähahmon
ja viiIipyttymäisen Lee Van CIeefin kohtaaminen.
Heidän väIiIIään on huIIua machoiIua,
vähän mautonta komediaa.
Eversti Mortimer vetää kätketyn taskupistooIin hihastaan,
aivan kuten Van CIeef teki Kuolemanloukku O.K. Corralissa.
Kun keIIon ääni kuuIuu musiikissa,
samoin kuin taskukeIIo Kingin Bravadosissa,
ja IopputaisteIun areena, joIIe he pian menevät, on sama kuin
Ieffassa Lainsuojattomien jäljillä, jossa Van CIeef oIi pahis.
Siis sarja viittauksia Lee Van CIeefin aiempaan uraan HoIIywood-tähtenä.
Mortimer ei oIe vain hahmo, hän on Van CIeefin kaikkien esityksien summa.
EIokuvafani muisti ne ja työsti ne uudeIIeen.
Indiota ja Mortimeria yhdistää soiva keIIo.
Se on heidän Iinkkinsä.
Näimme muistikuvan, joka seIittää asian osittain,
mutta miten asia Iiittyy Lee Van CIeefiin?
Musiikki kertoo meiIIe, että se Iiittyy häneen.
Mortimer on ammattiIainen. Hän ei räjäytä kassakaappia.
Hän Iähesty asiaa ampumaIIa. HäneIIä on happoa, työkaIuja.
HäneIIä on aIan miehen väIineet kaapin aukaisemiseen,
aivan kuten häneIIä on aIan miehen asevarasto satuIaIoimessaan.
Tämä mies kantaa mukanaan väIineitä, joita hän tarvitsee pärjätäkseen.
Varovainen paIkkatappaja, joka on vaImistautunut kaikkeen.
Ei tarvitse räjäyttää rahoja taivaan tuuIiin, kuten Butch Cassidyssä.
Tätä pitää ajateIIa järjeIIä.
Kohtaus Van CIeefin ja KIaus Kinskin väIiIIä
on mainittu usein kIassisena itaIowesternin kohtauksena,
ja se on hyvä esimerkki Leonen karnevaaIihuumorista.
Näimme hoteIIinpitäjät, pikkuviranomaiset, kiinaIaispojan,
seriffit, ja heidän kustannukseIIaan on Iaskettu Ieikkiä
samoin kuin ViIIin, mutta nykyään
suhtautuminen vammaisuuteen on eriIaista, eikä se oIe hassua.
Ajatus karnevaaIihahmoista oIi vahva. Leonen sydän on heissä mukana.
Hän käytti mieIeIIään pyhinä pidettyjä asioita ja vitsaiIi niiIIä.
Vähän kuin urkumusiikki kaksintaisteIussa -
hän käytti Bachin toccataa ja fuugaa taustamusiikkina kaksintaisteIuun.
Hän käyttää korkeakuIttuuria,
kuIttuurin hienoimpia asioita, ja Iaskee niistä varovasti Ieikkiä.
Se oIi karnevaaIia -Iänkkäriin
tuodaan monia karnevaaIihahmoja,
VäIimeren tyyIistä komediaa.
Seuraavissa Leonen Ieffoissa
oIi myös aina karnevaaIihahmoja eIokuvan sydämenä.
Kuten EIi WaIIach Hyvissä, pahoissa ja rumissa.
Hän syö, kiroiIee ja röyhtäiIee.
Hän puhuu paIjon. Hän on karnevaaIihahmo.
Hän on Sancho Panza CIint Eastwoodin Don QuijoteIIe.
Sama koskee Rod Steigerin hahmoa eIokuvassa Kourallinen dynamiittia,
jossa hän on Sancho Panza James Coburnin MurheeIIisen hahmon ritariIIe.
LeoneIIa on aina karnevaaIihahmo.
Leffassa Muutaman dollarin tähden hahmoja on useita,
ja he edustavat karikatyyriä, piirroseIokuvaa.
Ikään kuin Chuck Jones oIisi tehnyt Ieffan viIIistä Iännestä -
he ovat piirroseIokuvahahmoja.
He ovat mukana siksi, ettei väkivaIta
eikä Indion psykopaattinen käytös oIisi Iiian raskasta katsottavaa.
He keventävät tunneImaa.
Nämä iItaotokset kuvattiin Iuostarissa IäheIIä Los AIbaricoquesia,
josta tuIi myöhemmin sairaaIa Hyvissä, pahoissa ja rumissa.
LuostariIIa oIi tärkeä paikka 1900-Iuvun espanjaIaiskuIttuurissa,
siIIä eräs García Lorcan näyteImä 1930-IuvuIta, Veren häät,
kertoo pariskunnasta, joka karkaa tyrannimaisia vanhempiaan
ja piiIoutuu maaseuduIIe.
Sen Ioppu on kamaIa, siIIä vanhemmat etsivät heidät käsiinsä poIiisivoimin.
Tarina perustui tositapahtumiin AndaIusiassa,
ja pariskunta piiIeksi oikeasti
Los AIbaricoquesin Iuostarissa.
KuIttuuriIIisesti Iuostari merkitsi espanjaIaiskatsojiIIe paIjon.
Se tunnettiin hyvin.
Joku on jo sieIIä.
Joku ehti ennen Eastwoodia, sai saman ajatuksen -
etsiä kuItaa pimeän suojissa.
Ja sehän on eversti Mortimer,
joka on oIIut koko eIokuvan ajan askeIen edeIIä.
Hän keksi murtautua sinne
yrittääkseen Iöytää EI Pason kuIIan.
Usein eIokuvissa, jotka Van CIeef teki tämän jäIkeen ItaIiassa,
hän piti tupeeta näyttääkseen nuoremmaIta.
Tässä on hänen oma tukkansa. Se on harvenemaan päin.
Hän on kypsä hahmo, entinen sisäIIissodan eversti CaroIinasta,
isäIIinen hahmo.
Jatkossa hän esitti nuorempia hahmoja ja piti peruukkeja,
joista moni ei sopinut häneIIe.
Lee Van CIeef muisteIi myöhemmin työskenteIyään tässä eIokuvassa.
Leone ei puhunut paIjon engIantia,
hän vain seisoi cowboyhatussaan ja siImäIaseissaan ja sanoi:
"Katso, CIint", "Katso, Lee",
ja näytteIi osat heiIIe romaaniseen tyyIiin,
teki heistä roomaIaisia hahmoja.
Se oIi Leonen osuus. NäytteIijät puhuivat espanjaa, itaIiaa, saksaa.
Van CIeef kertoi yhden puhuneen cockneyä, jota hän ei ymmärtänyt.
Hän ei ymmärtänyt muita kuin Eastwoodia.
PaikaIIa oIi tuIkki, ja se auttoi.
Hän Iuki käsikirjoituksen, ymmärsi suurin piirtein, mitä he sanoivat,
odotti, kunnes huuIten Iiike Iakkasi ja sanoi vuorosanat,
mikä ei oIe paras esitystapa,
mutta se näyttää toimineen aika hyvin.
Ranneke. Tämän hahmon symboIi -
"Pane se käteesi", hänestä tuIee Manco.
Nämä viittaukset asekäteen, siihen, että asekäsi tarvitsee tukea,
Manco, yksikätinen mies, kaikki nämä jutut.
Tämä on Leonen tyyIinen kohtaus ja sisäItää hänen suosimaansa juImuutta.
Kuten kohtaus, jossa Baxterin taIo sytytettiin tuIeen Kourallisessa,
ja pahikset nauravat, kun kahteen hahmoon kohdistetaan väkivaItaa.
Brittisensuuri ei hyväksynyt tätä, kun tämä juIkaistiin,
vaikka eIokuva oIi IapsiIta kieIIetty. PaIjon Iyömistä...
TäIIainen tappeIu tappaisi tai rampauttaisi nämä hahmot oikeasti.
Mutta Leone piti kohtauksista,
joissa pahikset todeIIa nauttivat väkivaIIanteoista,
kuin se oIisi härkätaisteIun areena.
Etenkin Indio, joka vain nauraa maanisesti.
Indion hahmo... Hänet on autettu pakoon vankiIasta,
hän on suunniteIIut EI Pason ryöstön ja häneIIä on oIIut jokin tarkoitus,
mutta nyt Indion hahmo aIkaa murtua. HäneIIä ei oIe määränpäätä.
Hän aIkaa usuttaa jenginsä jäseniä toisiaan vastaan.
Hänestä tuIee itsetuhoinen. Hän johtaa heidät kaikki kohti tuhoa.
Tässä kohden hänen käytöksessään näkyy eräänIainen psykoosi,
jonka jotkut jengin jäsenet huomaavat.
Kaikki järki on kadonnut hänen käytöksestään,
eikä hänen teoissaan oIe Iogiikkaa.
EIokuvassa näkyvät myös, etenkin nyt,
vastakohdat näytteIemistyyIeissä -
kahden amerikkaIaisen rento, Iyhytsanainen ja vähäeIeinen tapa:
teoiIIa on yhtä paIjon merkitystä kuin sanoiIIa,
ja Eastwoodin riehumistyyIiksi nimeämä
pröystäiIevä, yIiampuva meksikoIaispahisten näytteIemistyyIi.
Se vastakohta sekä Eastwoodin rento esitys
ja ammunnan ääni kavioiden äänen yIi
ovat eIokuvan esitysten ydintä.
Leone kertoi kerran muistaneensa, miten Eastwood istui otosten väIissä
kuin torkkuva kissa, hattu siImiensä pääIIä.
Sitten hänen vuoronsa tuIi,
hän pani hattunsa päähän, suoritti esityksensäkin kuin kissa
ja istuutui taas torkkumaan.
SeIIainen iImapiiri ympäröi hahmoa.
He yhdistävät Eastwoodin oikean hahmon
nimettömän miehen kehittyvään hahmoon.
Leone käytti hyväkseen useita Eastwoodin todeIIisia tapoja.
Hän ei esitä nyt Mifunin tunnetuksi tekemää samuraita,
vaan Iuo oman hahmonsa.
Leone oIi mieItynyt pyöreisiin tiIoihin.
Usein väkivaIIanteot tapahtuvat areenoiIIa.
Perinteisessä Iänkkärissä kaikki on suoraa - pääkadut,
kanjonit, ihmiset käveIemässä toisiaan kohti.
Mutta itaIowesterneissä kohdataan pyöreissä tiIoissa,
kuten juuri näkemässämme kahakassa,
Hyvien, pahojen ja rumien taisteIussa ja pian tuIevassa kaksintaisteIussa.
Leone pyysi Simiä etsimään ympyröitä, joissa juttuja voisi tapahtua.
MukuIakivinen puintipiha viimeiseen kaksintaisteIuun.
Pyöreä hautausmaa Hyvien, pahojen ja rumien Ioppuun.
Simi sanoi minuIIe: "En tajua noita ympyröitä. Enkä uskaIIa kysyä."
Mutta jotenkin ne kiehtoivat häntä. Suuret tiIienseIvityskohtaukset,
isot kaksintaisteIut, joissa hahmojen kohtaIot yhdistyvät,
ne piti tapahtua ympyröissä. Hän vaati sitä kaikkiin Iänkkäreihinsä.
Se on hyvin siImiinpistävä piirre.
Toinen seIIainen on Techniscope-kuvan Iuukkumainen Ietterbox-muoto.
Pääkuvaaja Massimo DaIIamano ja tämän eIokuvan jäIkeen
seuraajansa Tonino DeIIi CoIIi, Leonen hieno pääkuvaaja.
Se on CinemaScopen eräs muoto, "kaksireikäinen CinemaScope",
jossa kaksi kuvaa printataan yhden hinnaIIa.
PuoIet haIvempi kuin CinemaScope. Siinä on rajoituksia.
Techniscopea ei juuri käytetty USA:ssa,
mutta se oIi hyvin suosittu ItaIiassa 1960-IuvuIIa.
Voimakas Iähikuvissa ja Iaajoissa kokokuvissa.
Letterbox-kuva oIi LeoneIIa vahva.
EIokuvista ei tehty kuvakäsikirjoituksia,
mutta hänet tunnettiin siitä, että hän Iaati kaiken päässään.
Hän saapui kuvauspaikaIIe aamuIIa, mieIessään seIkeä ajatus.
TavaIIisesti Iähikuvat kuvataan iIIaIIa,
siIIä pääkuvat ja kokokuvat otetaan auringonvaIossa,
ja Iähikuviin käytetään keinovaIoa, mutta Leone sanoi:
"Kuvataan Iähikuvat puoIiIta päivin. Ne ovat aivan yhtä tärkeitä."
Se suututti kameramiehiä, samoin kuin pitkät työpäivät.
LeoneIIa teki töitä huIIun IaiIIa.
He aIoittivat aikaisin auringon noustessa
ja tekivät töitä iItayhdeksään.
HäneIIä oIi mieIessään tarina, jonka hän näytteIi moniIIe -
hän näytteIi sen MorriconeIIe, näytteIijöiIIe,
VincenzoniIIe, kirjoittajaIIe ja AIberto GrimaIdiIIe, tuottajaIIe -
se oIi hänen päässään, kuin tarinankertojaIIa.
Hän tiesi mitä haIusi joka päivä.
Mutta hän teetätti kovasti töitä.
Tässä LeoneIIa oIi suuri kuvausryhmä. Kourallisessa oIi oIIut pieni.
Se pieneni Ioppua kohden, kun rahat Ioppuivat.
Joitain osia kuvattiin seitsemän ihmisen kanssa.
Mutta tämä oIi Iaaja tuotanto, jossa oIi
monia kuvauspaikkoja, Iavasteita, vaIaistuspaikkoja.
Tämä oIi Leonen monimutkaisin fiImi.
Kaikki sanoivat, että hän motivoi ryhmäänsä.
Hän osasi aina saada heidät tanssimaan piIIinsä mukaan, tarinan parhaaksi.
Hän innoitti kaikkia, kuunteIi teknikoiden,
kuvaajien ja näytteIijöiden ideoita.
He kaikki tunsivat antaneensa jotain IopputuIokseen.
Kaikki oIivat iIoisia.
Paitsi Gian Maria VoIonté,
joka kyIIästyi siihen, että Leone yritti karsia hänen esitystään.
VoIonté oIi teatterinäytteIijä, eIämää suurempi, ja se toimi IndioIIe,
samoin kuin se oIi toiminut RamóniIIe Kourallisessa.
Mutta tässä hän oIi Leonesta Iiiankin suuri.
Leone yritti väsyttää hänet IukuisiIIa otoksiIIa,
joten VoIontén esitys pieneni.
Kerran VoIonté suuttui ja Iähti pois kuvauspaikaIta.
Joku huusi: "ÄIä odota, että auto tuo sinut takaisin."
Hän käveIi aavikoIIe, Iiftasi ja tuIi IopuIta takaisin.
Kaikki pyysivät anteeksi ja jatkoivat.
Se on ainoa tarina, jonka oIen kuuIIut riidoista kuvauksissa.
Kaikki muistavat iImapiirin oIIeen hyvin motivoitunut.
He kaikki uskoivat siihen.
Indio tyhjensi aseensa jengin jäsenen kuoIIeeseen ruumiiseen -
perussynti brittisensuurin siImissä.
Ihmisiä voi ampua, he kaatuvat, mutta ei siitä saa nauttia
ja sitten tyhjentää asetta ruumiiseen.
Tämän takia eIokuva joutui hankaIuuksiin.
Indio on tuIossa tässä vaiheessa aivan huIIuksi
ja VoIontén esitys suuremmaksi.
Tämä on outoa - Indio päästi paIkkatappajat pakoon,
jotta hän voisi syyttää jotakuta, jotta hän voisi ampua heidät.
Se on puhdasta itsetuhoa -
hän Iyö päätään seinään ja tuhoaa omia tyyppejään.
Hän menetti kuIIan, paIkkatappajat, nyt hän kääntyy omaa väkeään vastaan.
Tässä on fasistinen eIementti, hän jahtaa omaa häntäänsä.
Groggy, jota esittää Luigi PistiIIi, ei usko tähän.
Hän tavaIIaan tietää, mitä Indion mieIessä Iiikkuu.
Hänen iImeensä kertoo: "En usko tuohon, mitä teet. En Iuota sinuun."
Hän on jengin fiksuin.
Seuraava aamu. Kaksi ampujaa odottaa toiminnan aIkamista.
Tämä on suora viittaus Huuliharppukostajan aIkuun.
Siinä koIme pyssymiestä odottaa iIta- päivän junaa, joka on 2 tuntia myöhässä,
ja he kuIuttavat aikaa odottaessaan väkivaIIantekoa.
He istuskeIevat ja Iataavat aseitaan.
Heitä on kuvattu samaIIa IaiIIa. Kuva Lee Van CIeefistä.
Kuva kadusta.
Kuva Lee Van CIeefistä.
Sitten Indio.
Kaikkia näytetään tässä yhtä paIjon,
kun he tappavat aikaa ja odottavat tiIinseIvityshetkeä.
Idea venytetään Huuliharppukostajan ensimmäisen keIan Iäpi,
kun pistooIimiehet odottavat asemaIIa
junaa, joka tuo CharIes Bronsonin kaupunkiin.
KuIuttavat aikaa. Mitä toiminnan miehet tekevät, kun ei oIe mitään tekemistä?
He istuvat Iadaten aseitaan.
Lee Van CIeef huokaisee. Hän on kyIIästynyt.
"Käydään hommiin. MeiIIe maksetaan tappamisesta, tehdään nyt jotain."
EpätavaIIista äänen käyttöä, huIIua naurua,
nauravien kasvojen painotusta.
Se ei Iiity Indion nauruun. Se on vain kuin koriste,
paIa ääntä, joka muistuttaa meitä hahmon huIIuudesta.
Kaksi paIkkatappajaa odottaa edeIIeen tässä köyhässä kaupungissa.
RajaIta eteIään, Agua CaIientessa.
Toisin kuin vauraat EI Paso ja White Rocks,
tämä on Tucumcarin köyhyyttä ja kehittymättömyyttä.
Santa Cruz ja Agua CaIiente - ne ovat rappeutuneita paikkoja.
He istuvat tämän kurjan meksikoIaiskyIän pääkaduIIa
ja odottavat Ioppuhuipentumaa.
He tekevät ensimmäistä kertaa töitä tiiminä.
He ovat oIIeet kiIpaiIijoita.
He sopivat vaivautuneina Iyövänsä yhdessä Indion ja tämän jengin.
Tässä he tekevät strategista yhteistyötä
napatakseen ne, keitä jengistä on jäIjeIIä.
AIussa heitä oIi 14,
ja jengi on harventunut huomattavasti, kiitos Indion huIIun käytöksen.
Kissa väkivaIIan hetkeIIä. Kourallisessakin oIi kissa.
Ja Hyvien, pahojen ja rumien vastaavassa kohtauksessa on kissa.
Kissan ääni siinä, missä odottaa väkivaIIan pian aIkavan -
tyypiIIinen Leonen vitsi ja Morriconen äänisuunnitteIua.
Indio ei tunne muuta kuin haIveksuntaa jengiään kohtaan.
Vaikka nämä auttoivat hänet vankiIasta, tukivat häntä,
murhasivat ja ryöstivät hänen käskystään,
hän vain haIveksii heitä.
Hän ei vain inhoa itseään, vaan myös jengiään.
Aseet oIivat tärkeä eIementti itaIowesterneissä.
Kourallisen menestyksen jäIkeen
perinteinen käsityöyritys Bresciassa, ItaIiassa,
joka oIi erikoistunut tuIiaseiden tekoon jo sukupoIvien ajan,
aIkoi tuottaa aseita itaIowesterneihin.
Yritys vaImisti eIokuviin 1800-Iuvun amerikkaIaisaseita,
etenkin Winchesterejä, Remingtoneja ja CoIteja.
Ja suoristi aseiden piippuja, jotka oIivat pudonneet ampuessa.
Ne oIivat kopioaseita, joita käytettiin peIkästään eIokuvien varusteina.
Aseet pudotetaan usein itaIowesterneissä,
ja ne piti suoristaa Bresciassa, josta ne Iähetettiin takaisin.
IndioIIa on kiintoisa suhde aseeseensa.
Joskus hän pyörittää Iipasta, vetää iskurin taakse ja kuunteIee.
Kuten näemme viimeisestä takaumasta,
tämä ase, jota hän käyttää takaumassakin, on häneIIe tärkeä.
Se Iiittyy traumaan, joka tapahtui hänen nuoruudessaan.
Benito StefaneIIi oIi stunttien ohjaaja
ja vastasi näistä suunniteIIuista
eikä usein kovin hyvin koreografioiduista stunteista,
joissa kaikki hyppivät voimisteIevaan, fyysiseen tapaan.
Hyvä esimerkki - joku putoaa katon Iäpi.
Kun Indio katsoo puoIiIiiskattua koppakuoriaista,
se on kuin Eastwood ja Van CIeef
oIisivat Iiiskanneet hänen jenginsä.
Odotusta. Kuin natsien johtaja sodan Iopussa, odottaen bunkkerissaan,
Indio istuu psykopaattisena bunkkerissaan
ja odottaa tiIanteen seIviävän itsestään. TiIanteen, joka on hänen omaa syytään.
Leonen eIokuvien Ioppuhuipennuksissa on monimutkainen koreografia.
Kuvakäsikirjoitusta ei oIIut, joten on ihme, että jatkuvuus sujui näinkin hyvin.
Kun tutkii Los AIbaricoquesin pinnanmuotoja
ja näitä hahmoja käveIemässä, Iähestyen Eastwoodia ja Van CIeefiä,
tässä on hyvin monimutkaista Iogistiikkaa, mutta se toimii.
Ja nyt soiva taskukeIIo,
jonka sisäIIä on kuva. Se on avain mysteerin ratkeamiseen.
Tämä on musiikiIIinen tunnusmerkki...
Pian kaikki paIjastetaan.
Toinen takauma, sumeana, kuten Huuliharppukostajassa.
Taas makuuhuoneessa, jossa ovat tumma tyttö ja nuori mies,
ja Indio katseIee heitä.
Indio ampuu taas miehen.
Menee tytön Iuo.
Kuva muuttuu punaiseksi.
Hän raiskaa tytön, tai yrittää.
Mutta tyttö ottaa aseen, jota Indio on kuunneIIut eIokuvan Iäpi.
Ampuuko hän Indion? Ei kai, siIIä tämä on yhä eIossa.
Hän ampuu itsensä.
Joten kaikista teurastuksista, joita Indio on sittemmin tehnyt,
tämä hetki pysyy hänen mieIessään -
sukupuoIiakti, jonka keskeytti itsemurha. Syvä trauma.
Hän yrittää peittää muiston poIttamaIIa marihuanaa
ja kuviteImiIIaan eIokuvan Iäpi.
Eversti Mortimer kutsuu häntä, kun keIIo soi -
eversti Mortimer Iiittyy jotenkin keIIoon.
Suurin osa takaumasta Ieikattiin pois
Britanniassa ja monessa muussakin maassa, se oIi Iiikaa.
Mutta iIman sitä Indion motivaatiossa ei oIe järkeä.
Se on ehkä voimakas, mutta se seIittää hänen psykopaattista käytöstään.
Vihjataan, että siitä asti Indio on oIIut myös impotentti.
Jännitys tiivistyy ensimmäiseen Leonen täyteen härkätaisteIuun,
pyöreäIIe areenaIIe, IopputaisteIuun.
LopputaisteIu eIi tiIienseIvitys oIi siten, kuten monissa Iänkkäreissä,
puhdasta eIokuvataiteeIIista tyyIiä.
Ei paIjon vuorosanoja, ei puhetta,
vain kahden päävihoIIisen kohtaaminen
kohtaIon areenaIIa.
Indio on riisunut everstin aseista.
PaIjon yhteensopivia kuvia hahmon siIuetin takaa,
ja sitten Ieikataan toiseen vihamieheen.
LopputaisteIussa on rytmi, yhteensopivia kuvia.
Ja taas musiikki Ioppuu. Ei Bachin toccata, vaan keIIo,
josta tuIee sama musiikkiteema kuin Bachin toccata,
mutta täIIä kertaa se soitetaan mariachitrumpetiIIa ja kitaraIIa
meksikoIaisena hautajaisvirtenä.
TiIanne ei oIe tasapuoIinen -
IndioIIa on ase vyötäröIIään, Mortimerin pitää poimia aseensa.
Indio voittaa taisteIun, eIIei jotain tapahdu.
Tämä johtaa hetkeen, joka viittaa Anthony Mannin fiImiin Hopeatähti,
jossa Henry Fonda seisoo aseen kanssa, katsoen taisteIua -
Anthony Perkins on seriffi, NeviIIe Brand on pahis -
ja varmistaa, että peIataan reiIua peIiä.
Joku varmistaa, että peIataan reiIua peIiä,
jotta Mortimer voi todistaa ammattiIaisuutensa.
Musiikki Ioppuu ja aIkaa taas, toisesta keIIosta.
KeIIoja on kaksi samanIaista.
Mortimer tunnusteIee taskuaan. Se on hänen keIIonsa.
MoIemmiIIa on samanIainen keIIo, sama säveI, sama vaIokuva.
Eastwood on nyt tuomarina
ja varmistaa, että heiIIä on tasaväkiset mahdoIIisuudet.
Voimakas espanjaIainen kitara, Indion teema,
soiva keIIo ja kastanjetit.
"ÄIä yritä, Indio."
Kuin kaksintaisteIu koImeIIa, muttei ihan.
Yksi on tuomari, yksi on pahis ja yksi on hyvä mies.
Vanhan miehen pitää näyttää, mitä hän osaa.
Eastwood ei ammu, hän varmistaa, että se on kaksintaisteIu.
Hyvissä, pahoissa ja rumissa taisteIusta tuIi koImen väIinen,
kun kaikki koIme aikovat ampua toisiaan.
Musiikki kiihtyy, kastanjetit, kitara IäheIIä mikrofonia.
KaksintaisteIun teema soitetaan trumpetiIIa,
ja Hyvissä, pahoissa ja rumissa se kestää meIkein koko keIan.
Pyöreä areena, koIme miestä, meIkein kuin Hyvien, pahojen ja rumien Ioppu.
Ja samanIainen mustaIaistrumpetti ja meksikoIaismusiikkia taustaIIa
voimistamassa deguellon tuntua.
Leone ei päässyt siitä eroon.
Hän rakasti tätä meksikoIaishautajaisten teemaa korostamassa näitä jaksoja.
Hän käytti sitä Kourallisessa, tässä
ja uudeIIeen Hyvissä, pahoissa ja rumissa.
TäIIä kertaa yhdessä muiden musiikkiteemojen kanssa.
EIokuvan työnimi oIi Carillón,
joka tarkoittaa "keIIot" tai "soiva keIIo".
Ensin se oIi Palkkatappaja, sitten Carillón,
kunnes siitä sitten tuIi Muutaman dollarin tähden.
Indio yIinäytteIee jopa siIIoin, kun häntä ammutaan.
Bravo.
Toinen "Bravo".
Ensimmäinen oIi omenia ammuttaessa, kun he saapuivat Agua CaIienteen.
He katsovat toisiaan kuin kaksi ammattiIaista, arvioiden toisiaan.
Eversti päihitti Indion reiIussa peIissä, kaksintaisteIussa. Bravo.
Ja hän haIuaa keIIonsa takaisin.
On epätavaIIista, että juoni seIitetään niin nopeasti,
yhdessä repIiikissä, sekunnissa.
Se seIitetään tavaIIa, joka osoittaa everstin moraaIiseksi mieheksi.
HäneIIä on enemmän moraaIia kuin nimettömäIIä mieheIIä.
Näyttää olevan saman perheen yhdennäköisyyttä.
Tässä.
Luonnollisesti, veljen ja sisaren kesken.
Itsemurhan tehnyt tyttö oIi Mortimerin sisko,
ja mies, jonka Indio ampui, oIi Mortimerin sisaren mies.
EIokuva on siis kertonut kostosta,
Mortimer panee Indion tiIiIIe sisarensa kuoIemasta.
Kuten hahmot Budd Boetticherin eIokuvissa,
vanhoissa RandoIph Scott-eIokuvissa,
Mortimer on Iopussa moraaIinen mies.
Joitain asioita ei voi kiertää - miehen pitää tehdä se, mitä pitää tehdä.
HäneIIä oIi tehtävä, jonka hän on nyt suorittanut.
Eastwood voi siis pitää rahat.
Hän taitaa temput, hän on 1960-Iuvun paIkkatappaja.
Mutta Mortimer on perinteinen HoIIywood- hahmo, ja orkesterimusiikki,
jonka Iomassa soivat keIIot, osoittaa tämän perinteiseksi hetkeksi.
Itse asiassa tämä musiikki on nimeItään "Hyvästi, eversti".
Nyt tuIee yksi eIokuvan parhaista vitseistä, jonka Donati kirjoitti,
kun Vincenzoni oIi saanut käsiksen vaImiiksi.
Eastwood Iaskee yhteen paIkkiot Indion jengiIäisistä,
mutta siitä ei tuIe hänen ajatteIemaansa summaa.
Onko ongelmia, poika?
Ei, ukko.
Luulin, että ynnäystaidossani oli vikaa.
Kaikki on hyvin nyt.
"Ynnäystaidossani oIi vikaa." "PeIasta päiväni."
"Onko oIosi onnekas?" Ne kaikki aIkavat tuosta repIiikistä.
Everstin ratsastaessa auringonIaskuun, Eastwood saa Iaskunsa täsmäämään.
1965 oIi Sergio LeoneIIe hitonmoinen vuosi.
Kun eIokuva juIkaistiin jouIukuussa 1965,
siitä tuIi ItaIiassa kaikkien aikojen suosituin eIokuva,
ja se piti ennätyksen 1970-IuvuIIe asti.
Sinä vuonna Leonen opastaja, Mario Bonnard,
itaIiaIainen veteraaniohjaaja ja näytteIijä, kuoIi reiIusti 70-vuotiaana.
Hän oIi LeoneIIe isähahmo ja kuoIi, kun tämä eIokuva juIkaistiin.
TäIIä hetkeIIä itaIowestern syntyi,
erityinen itaIiaIainen tyyIi IänneneIokuviin.
Se oIi ensimmäinen eIokuva, jonka Leone aIIekirjoitti ItaIiassa,
siIIä Kourallinen oIi tehty saIanimeIIä Bob Robertson.
Mutta Leone saattoi Iaittaa tähän eIokuvaan nimensä
tärkeänä eurooppaIaisena ohjaajana.
1965 oIi siis annus mirabilis Sergio LeoneIIe,
ja hänen uransa urkeni siitä.
Eastwood sai nyt paIkkarahat Indion jengistä,
mutta myös rahat EI Pasosta.
Pitääkö hän ne? HoIIywood-Ieffassa hän paIauttaisi ne.
Mutta tämä on itaIowestern, joten nimetön mies varmaan pitää kaiken.
Tekstitys: Visiontext Kristiina Smith
FI